Справа № 161/14787/16-а,2-а/161/891/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 р. Справа № 876/10223/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 827 від 28 жовтня 2016 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та винесена з порушенням вимог чинного законодавства, при її прийнятті адміністративною комісії не було враховано всіх вимог обставин справи та притягнуто позивача до відповідальності за невизначене адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 827 від 28 жовтня 2016 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - виконавчим комітетом Луцької міської ради подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції,

відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Нормами статті 31 вказаного закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів.

Згідно зі ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ст.ст. 20, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організація благоустрою та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов'язковими на відповідній території.

Відповідно до ст.13 цього Закону до об'єктів благоустрою, зокрема віднесено, вулиці, прибудинкові території, території загального користування, дороги, тощо.

Згідно зі ст.13 цього ж Закону на об'єктах благоустрою забороняється в т.ч. самовільно встановлювати павільйони, кіоски.

Встановлено, що 05 жовтня 2016 року інспектором департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради Лялюком В.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1099-16 відносно позивача ОСОБА_1, за самовільне встановлення тимчасової споруди (торговий павільйон) на зупинці громадського транспорту в АДРЕСА_1, без відповідних дозвільних документів, за що передбачена відповідальність за ст.152 КУпАП. та п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою» (а.с. 22).

Згідно п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою» забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

28 жовтня 2016 року постановою № 827 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.8).

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Встановлено, що рішенням Луцької міської ради від 01 квітня 2010 року № 56/155 було надано дозвіл позивачу на встановлено малої архітектурної форми на критій зупинці громадського транспорту з торговим павільйоном І-черги для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 строком на 3 роки (а.с. 3).

Рішеннями Луцької міської ради від 13 травня 2013 року № 279-4 та 02 липня 2014 року № 387-1 дозвіл на встановлення торгового павільйону був пролонгований (а.с. 4-5).

Крім того, між позивачем та Луцькою міською радою був укладений договір № 23 від 16 квітня 2010 року про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми (а.с. 6-7).

Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що даний торговий павільйон встановлений на законних підставах, відповідно до дозвільних документів, а отже він не є самовільно встановленою спорудою.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Встановлено, що при винесенні оскаржуваного рішення адміністративна комісія не з'ясувала обставини вчиненого правопорушення та чи наявна вина ОСОБА_1 у його вчиненні, зокрема, не з'ясувала наявність у позивача відповідних дозвільних документів на встановлення тимчасової споруди (торгового павільйону) для обслуговування зупинки громадського транспорту та не надала цим обставинам належну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в оскаржуваній постанові не зазначено час вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а зазначено лише час його виявлення працівниками Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення № 827 від 28 жовтня 2016 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в справі № 161/14787/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу складено в повному обсязі 14 березня 2017 року.