Справа № 461/2312/16-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Справа № 876/8836/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору,- Львівське комунальне підприємство ,,Зелений Львів", управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради, управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, про часткове скасування ухвали та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив скасувати пункт 2 ухвали Львівської міської ради № 4686 від 21.05.2015 року ,,Про внесення змін до ухвали міської ради №217 ,,Про передачу Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" у користування парку ,,700-річчя Львова" в частині доповнення п.3 ухвали міської ради від 17.02.2011 року №217 ,,Про передачу Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" у користування парку ,,700-річчя Львова".

Також позивач просив визнати за ним право на отримання у власність для ведення садівництва земельної ділянки площею 0,12 га на АДРЕСА_1 та зобов'язати Львівську міську раду розглянути на сесії ради і вирішити питання щодо передачі ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки.

Постановою від 07 листопада 2016 року Галицький районний суд м. Львова в задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції неналежно дослідив докази, допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що спірна земельна ділянка перебувала в користуванні його сім'ї з 50-х років минулого століття, що підтверджується довідкою Львівської міської ради від 15.08.1951 року.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що в межі парку включена земельна ділянка для ведення садівництва на вулиці АДРЕСА_1, яка перебувала і перебуває в користуванні сім'ї позивача для садівництва понад 60 років.

У ЛКП ,,Зелений Львів" відсутні будь-які правовстановлюючі документи та не встановленні на місцевості і в натурі межі земельної ділянки для обслуговування парку ,,700-річчя Львова".

За таких обставин відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги та просять їх задовольнити в повному обсязі з наведених у скарзі підстав.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явились, що в силу приписів ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що згідно пункту 2 ухвали Львівської міської ради від 17 лютого 2011 року № 217 вирішено передати Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" у постійне користування для обслуговування парку ,,700-річчя Львова" земельні ділянки за рахунок земель, що надані у власність або користування, за функцією використання - землі рекреаційного призначення: 2.1. Площею 21,0660 га на проспекті ОСОБА_3 (у тому числі площею 1,0452 га у межах червоних ліній до початку будівництва та реконструкції вулиць).

2.2. Площею 1,8834 га на вул. Замарстинівській ( у тому числі площею 0,4140 га в межах червоних ліній до початку реконструкції вулиць).

3. Встановити Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" обмеження згідно з чинним законодавством України на користування земельними ділянками, зазначеними в пункті 2 цієї ухвали, заборонивши зміну цільового використання землі ( а.с. 40).

21.05.2015 року Львівська міська рада прийняла ухвалу № 4686 ,,Про внесення змін до ухвали міської ради № 217 ,,Про передачу Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" у користування парку ,,700-річчя Львова" згідно з якою слова ,,площею 21,0660 га" змінено на слова ,,площею 20,2128 га". Ухвала № 217 доповнена пунктом 3 у такій редакції: ,, Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною загальною площею 0,8532 га для збереження та використання парку ,,700-річчя Львова". Вважати пункти 3, 4, 5, 6, 7 ухвали відповідно пунктами 4, 5, 6, 7, 8 (а.с. 27).

28 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського голови з письмовою заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1. До заяви додав план земельної ділянки, довідку про статус земельної ділянки та інші документи ( а.с. 28, 115).

Листом від 16.10.2015 року за № 2403-3 вих. заступник начальника управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради повідомив ОСОБА_1 про відмову у задоволенні заяви, у зв'язку з тим, що 21.05.2015 р. Львівська міська ради прийняла ухвалу № 4686, згідно з якою земельна ділянка на АДРЕСА_1 включена в межі земельної ділянки, наданої ЛКП ,,Зелений Львів" для збереження та використання парку ,,700-річчя Львова"(а.с. 29).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Львівська міська рада в межах своїх повноважень, зокрема наданих ст. 123 Земельного кодексу України, розпорядилась спірною земельною ділянкою та передала ЛКП ,,Зелений Львів" у користування парку ,,700-річчя Львова".

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що оскаржена ухвала не вказує на порушення прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що земельна ділянка площею 0,14 га, яка розташована на вулиці АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для ведення садівництва перебувала у користуванні ОСОБА_4 на підставі рішення Львівської міської ради, що підтверджується довідкою сільськогосподарського сектору виконавчого комітету Львівської міської ради за № 35 від 15.08.1951 року (а.с. 10).

15 серпня 1952 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на будинок № 7 на вулиці Шеремети у м. Львові, згідно з експлікацією якого загальна площа земельної ділянки становила 2090 кв.м., в тому числі: під будівлями-85,80 кв.м., під двором-258,80 кв.м., під городом - 1745 кв.м.. (а.с. 13)

Згідно договору дарування, посвідченого нотаріусом 5-ї Львівської державної нотаріальної контори 15.11.1958 року, ОСОБА_4 (батько) подарував, а ОСОБА_5 (донька) прийняла в дар половину (1/2) частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14).

20.07.1970 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька - ОСОБА_4 на половину (1/2) частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Згідно договору дарування, посвідченого 16 серпня 2006 року нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар будинок АДРЕСА_1 загальною площею 114,8 кв.м.

24 грудня 2012 року обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради ,,Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" видало ОСОБА_1 технічний паспорт на садибний(індивідуальний) житловий будинок за АДРЕСА_1. В паспорті виготовлений план земельної ділянки, згідно якого загальна площа земельної ділянки - 2193 кв.м., в тому числі: під будівлями - 217,5 кв.м., під двором - 507,5 кв.м., під городом - 1468 кв.м. (а.с. 21).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що з народження постійно проживає в АДРЕСА_1 та користувався і до цього часу користується земельною ділянкою площею 0,14 га, на якій знаходиться його сад.

Частина 1 статті 344 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п'ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Разом з тим за змістом п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України таке право в особи може виникнути не раніше 1 січня 2016 року.

Враховуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою протягом понад п'ятнадцяти років, але не має документів, які б свідчили про наявність у нього прав на цю земельну ділянку.

Таким чином, з 1 січня 2016 року у нього виникло право на передачу йому у власність або надання в користування цієї земельної ділянки на підставі приписів ст. 119 ЗК України.

Однак, з заявою про передачу безоплатно у власність земельної ділянки на вулиці АДРЕСА_1 та надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_1 звернувся 28 вересня 2015 року, а тому він мав право на той час на отримання цієї земельної ділянки у власність на загальних підставах та в порядку, визначеному ст. 118 Земельного кодексу України.

Сім'я позивача, а також сам позивач понад 60 років користувались спірною земельною ділянкою, яка на законних підставах була виділена діду позивача - ОСОБА_4. Вони посадили на цій земельній ділянці сад та користувались його плодами, а позивач до теперішнього часу відкрито та фактично користується цим садом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскарженою ухвалою порушене право позивача на вільне користування власним садом.

Крім того, внаслідок прийняття оскарженої ухвали позивач позбавлений права отримати у власність зазначену земельну ділянку.

Частина 1 статті 129 Конституції України визначає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду визнає абсолютно несправедливим позбавлення позивача можливості отримати у власність земельну ділянку, якою він та його сім'я відкрито, безперервно та добросовісно користувались понад 60 років. При цьому, будь-які суспільні інтереси територіальної громади міста Львова не потребували захисту та негайного вирішення шляхом передачі спірної земельної ділянки ЛКП ,,Зелений Львів".

Дослідивши пункт 2 ухвали Львівської міської ради від 17 лютого 2011 року № 217 та ухвалу Львівської міської ради від 21.05.2015 року № 4686, колегія суддів не вбачає конкретного посилання в оскарженій ухвалі на спірну земельну ділянку.

Відповідачі, на яких в силу приписів ч.2 ст. 71 КАС України покладено тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності не надали суду документального підтвердження включення спірної земельної ділянки до складу земельних ділянок орієнтовною загальною площею 0,8532 га для збереження та використання парку ,,700-річчя Львова", на які Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо їх відведення.

За таких обставин колегія суддів вважає цілком ймовірним виникнення у посадових осіб Львівської міської ради наміру включити спірну ділянку до складу вказаних земельних ділянок лише після звернення позивача до Львівської міської ради з заявою від 28 вересня 2015 року про надання йому у власність спірної земельної ділянки та з цих підстав відмовити у задоволенні заяви.

Колегія суддів погоджується з доводами представника позивача щодо протиправності надання ЛКП ,,Зелений Львів" дозволу на виготовлення проекту землеустрою в частині земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована на вул. АДРЕСА_1, оскільки при цьому порушується цільове призначення цієї земельної ділянки.

Згідно статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

За змістом пункту ,,а" частини 1 статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Частина 4 статті 24 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Ухвалою Львівської міської ради 21 травня 2015 року за № 4657 ,,Про затвердження містобудівної документації ,,План зонування території м. Львова (зонінг) Том 1 Частина 4,5 Залізничний та Шевченківський райони" затверджено містобудівну документацію.

Пунктом 2.2 вказаної ухвали встановлено здійснювати надання вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, відведення нових земельних ділянок та зміну цільового призначення раніше відведених земельних ділянок відповідно до прийнятих рішень містобудівної документації ,,План зонування території м. Львова (зонінг) Том 1 Частина 4,5 Залізничний та Шевченківський райони".

Відповідно до вказаного плану зонування земельна ділянка на вулиці АДРЕСА_1 віднесена до зони садибної забудови і межує із зоною озеленення територій загального користування ( а.с. 72, 73).

Таким чином, оскаржена ухвала в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га на АДРЕСА_1 для збереження та використання парку ,,700-річчя Львова" суперечить приписам ч.4 ст. 24 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", а тому у відповідності до пункту ,,а" частини 1 статті 21 Земельного кодексу України підлягає скасуванню.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства)(ч.6).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін ( ч.7).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.10).

Відповідачі не надали суду доказів на підтвердження факту подання позивачами не всіх передбачених законодавством документів чи подання неналежних документів для вирішення питання про надання у приватну власність земельної ділянки.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що заява позивача від 28.09.2015 року розглянута неналежним чином, оскільки питання передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки не вносилось на розгляд чергової сесії міської ради.

Тому апеляційний суд визнає правильним зобов'язати Львівську міську раду розглянути та вирішити відповідно до законодавства заяву позивача з врахуванням наведених у даній постанові обставин.

Решта позовних вимог позивача задоволенню не підлягають, оскільки визнання права на отримання у власність земельної ділянки відноситься до виключної компетенції міської ради.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу приписів п 3 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, однак дійшов помилкового висновку щодо відсутності порушень з боку відповідачів та відсутності підстав для задоволення позову.

За таких обставин апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.3 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2016 року у справі № 461/2312/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати ухвалу 21-ї сесії 6-го скликання Львівської міської ради за № 4686 від 21 травня 2015 року в частині надання Львівському комунальному підприємству ,,Зелений Львів" дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1

Зобов'язати Львівську міську раду розглянути та вирішити відповідно до законодавства України заяву ОСОБА_1 щодо передачі йому у власність для ведення садівництва земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 13 березня 2017 року.