Справа № 805/4363/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року справа №805/4363/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., при секретарі судового засідання Терзі Д.А., за участю представника відповідача № 2 Балдинюка М.Ю. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 805/4363/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування повідомлення, -

ВСТАНОВИВ :

14 листопада 2016 року позивач, Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якій просить суд (з урахуванням уточнень) визнати неправомірним та скасувати повідомлення від 12 жовтня 2016 року № 390/5-16П7170 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання - виконавчого напису нотаріуса від 8 червня 2010 року № 4098 про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, розташований у АДРЕСА_2 що належить на праві власності ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості у сумі 3 983 428,32 грн. на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що повідомлення про повернення виконавчого документу (виконавчого напису нотаріуса) стягувачу без прийняття до виконання обґрунтовано ненаданням позивачем до відділу примусового виконання рішень разом із заявою про відкриття виконавчого провадження доказу сплати авансового внеску, а також подання виконавчого документу до органу виконавчої служби із порушенням підвідомчості.

Позивач із такими підставами повернення виконавчого документу не погоджується, так як станом на час звернення товариства до відділу ДВС (спрямування виконавчого документу поштою 4 жовтня 2016 року), тобто, до набрання чинності Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 5 жовтня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 28 грудня 2015 року, яка взагалі не передбачала сплати авансового внеску, а також визначала, що виконавчі документи, сума заборгованості за якими становить від 3 до 10 млн. грн, підвідомчі відділам примусового виконання рішень (ст. 21 зазначеного закону.

Позивач зауважує, що дія нормативного акту в часі тісно пов'язана із поняттям юридичної (законної) чинності нормативного акту. Цій дії властиві два основних моментів: набрання актом чинності; втрата актом чинності. Пряма дія припускає застосування акту у зв'язку з юридичними фактами, що виникли після введення його в дію. Відповідно до ст. 255 Цивільного кодексу України - якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Беручи до уваги, що виконавчий документ був пред'явлений Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до виконання в період дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 28 грудня 2015 року, питання про відкриття виконавчого провадження відповідач, за переконанням позивача, мав вирішувати згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 28 грудня 2015 року (а.с. 4-5, 17).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 805/4363/16-а у задоволенні позову - відмовлено. Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача № 2 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, наголошуючи на законності прийнятої судом першої інстанції постанови.

Позивач, відповідач № 1 та третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте своїм правом бути присутніми в судовому засіданні не скористалися.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача № 2, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 3 жовтня 2016 року позивачем сформовано заяву № КНО-61.1.3/93 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 8 червня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4098, вчиненого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В. щодо звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, розташованих у АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 6). В заяві зазначено, що враховуючи той факт, що сума невиконаних ОСОБА_4 зобов'язань становить на момент звернення виконавчого документу до примусового виконання 3 983 428,32 грн, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» позивач звертається до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Вказано, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, позивач пропонує задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «ДОНГОРБАНК» в розмірі 3 983 428,32 грн, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», що вбачається з посилань його представника, викладених у цій заяві, та не є спірним питанням даної справи.

Крім іншого, позивачем до заяви додано зазначений виконавчий напис, вчинений Морозовим Є.В., приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 2303,0, а саме: нежитлову будівлю літ. О-2, прибудову літ. О1-1, нежитлову будівлю літ. С-2, С/п, розташованих у АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполі Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканцю АДРЕСА_1, місце роботи - директор ТОВ «Полімерпромтекс» (АДРЕСА_2). Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору, посвідченого 26 червня 2009 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В. по реєстру № 1570, передане в іпотеку Закритому акціонерному товариству «Донгорбанк» () в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 02 від 26 червня 2009 року, прострочення чергового платежу за яким настав 1 липня 2009 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства «Донгорбанк» у розмірі 3 980 378,32 грн. Дата набрання чинності виконавчого напису - 8 червня 2010 року, він має бути пред'явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення; стягнуто плати - 3 050,00 грн (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказана заява разом із виконавчим написом нотаріуса 4 жовтня 2016 року надіслана засобом поштового зв'язку до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, отримана останнім 11 жовтня 2016 року (а.с. 7-8).

12 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. за наслідком розгляду наведеної заяви про примусове виконання зазначеного виконавчого напису № 4098 від 8 червня 2010 року, виданого ПН ДМНО Морозовим Є.В., про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 2303,0, а саме: нежитлову будівлю літ. О-2, прибудову літ. О1-1, нежитлову будівлю літ. С-2, С/п, розташованих у АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4 (за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ПАТ «ПУМБ» в сумі 3 983 428,32 грн), прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 390/5-16П7170 ВП № 52635469 (а.с. 9).

Повідомлення вмотивоване наступним.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції від 29 вересня 2016 року), Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Враховуючи припис п.п. 8, 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції від 29 вересня 2016 року) виконавчий документ, пред'явлений позивачем, непідвідомчий Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 9).

Не погодившись із повідомленням Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12 жовтня 2016 № 390/5-16П ВП № 52635469 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, позивач 4 листопада 2016 року, тобто, у строк, передбачений ст. 181 КАС України, звернувся до суду із позовом про його оскарження (а.с. 4-5, 12, 17).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі з боку органів державної влади.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно з ч.ч. 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), який згідно інформаційної картки цього закону, розміщеної на офіційному веб-сайті Верховної Ради України (http://zakon3.rada.gov.ua/laws/card/1404-19) набрав чинності 5 жовтня 2016 року, - дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом Закон України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року № 606-XIV), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

У п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом (тобто, до 5 жовтня 2016 року - враховуючи набрання останнім чинності 5 жовтня 2016 року), завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Заява позивача від 3 жовтня 2016 року № КНО-61.1.3/93 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису від 8 червня 2010 року, вчиненого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В., яка направлена разом із вказаним виконавчим документом представником Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 4 жовтня 2016 року, отримана адресатом 11 жовтня 2016 року (а.с. 8), тобто, після набрання чинності Законом № 1404-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, враховуючи закріплене у п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, отримавши 11 жовтня 2016 року наведену заяву позивача та виконавчий документ, доданий до неї, державний виконавець при вчиненні виконавчих дій мав керуватись Законом № 1404-VIII, який станом на час отримання зазначених документів вже набрав чинності.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 цього Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 25 вказаного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

29 вересня 2016 року Міністерством юстиції України прийнято наказ № 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», п. 1 якого унесено зміни до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (із змінами), виклавши її в новій редакції, що додається.

Нова редакція Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) набрала чинності 5 жовтня 2016 року, що вбачається з її інформаційної картки, розміщеної на офіційному веб-сайті Верховної Ради України (http://zakon3.rada.gov.ua/laws/card/1404-19).

Згідно з п. 3 Розділу І Інструкції № 512/5 органами державної виконавчої служби є, зокрема, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень.

Пунктом 4 цієї Інструкції визначено, що Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З огляду на наведене, виконавчий напис № 4098 від 8 червня 2010 року, виданий приватним нотаріусом Морозовим Є.В., про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, що належить на праві власності ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості у сумі 3 983 428,32 грн, не підвідомчий Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, оскільки визначена у виконавчому документі сума, яка підлягає до стягненню, є меншою за шість мільйонів гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Як встановлено, позивачем не додано до заяви про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса доказу сплати авансового внеску або доказу того, що стягувач має бути звільнений від його сплати.

Як закріплено у п.п. 6, 8, 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа. У разі наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 5 Закону, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов'язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз'яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Таким чином, виконавчий напис № 4098 від 8 червня 2010 року, виданий приватним нотаріусом Морозовим Є.В., про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель, що належить на праві власності ОСОБА_4, на користь позивача - підлягав поверненню без прийняття до виконання.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на вимоги ст. 525 ЦК України з огляду на наступне.

3 жовтня 2016 року позивачем сформовано заяву № КНО-61.1.3/93 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 8 червня 2011 року. Вищевказана заява разом із виконавчим написом нотаріуса 4 жовтня 2016 року надіслана засобом поштового зв'язку до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, отримана останнім 11 жовтня 2016 року.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом (тобто, до 5 жовтня 2016 року - враховуючи набрання останнім чинності 5 жовтня 2016 року), завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Фактично відповідачем заява позивача отримана 11 жовтня 2016 року, після набрання чинності Законом № 1404-VIII, та будь-які виконавчі дії, на підставі заяви позивача не виконувались відповідачем, а тому відповідач повинен був діяти в межах та відповідно до приписів саме Закону № 1404-VIII.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги приписи ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність відповідачем правомірності повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12 жовтня 2016 року № 390/5-16П7170 про повернення без прийняття до виконання виконавчого документа - виконавчого напису нотаріуса від 8 червня 2010 року № 4098.

Відповідно, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про визнання зазначеного повідомлення неправомірним та його скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 805/4363/16-а - залишити без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 805/4363/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування повідомлення - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Повний текст ухвали виготовлено 16 березня 2017 року.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок