Справа № 810/5/17
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Справа № 810/5/17

Колегія суддів Київського окружного адміністративного суду у складі: головуючий - суддя Волков А.С., судді: Басай О.В., Харченко С.В, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України про зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної інспекції ядерного регулювання України про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивача за період з 2010 по 2016 роки, виходячи з окладів, встановлених для відповідних категорій працівників Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є державним службовцем, якому заробітна плата виплачується згідно зі схемою посадових окладів на посадах державної служби за відповідними групами оплати праці, затвердженою Кабінетом Міністрів України. На думку позивача, відповідач невірно визначив йому розмір заробітної плати, оскільки позивач обіймає посаду головного спеціаліста - державного інспектора з нагляду за ядерною та радіаційною безпекою безпосередньо на ядерній установці (ДСП "Чорнобильський спецкомбінат"), тому в силу приписів Закону України від 08.02.1995 № 39/95-ВР "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", Положення про порядок оплати праці державних інспекторів з нагляду за ядерною та радіаційною безпекою безпосередньо на ядерних установках, затвердженого наказом Міністерства праці України від 03.04.1997 № 30, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.1997 за № 202/2006, його заробітна плата має встановлюватися на рівні заробітної плати відповідної категорії працівників ядерних установок АЕС, а саме: заступника начальника цеху АЕС.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що правомірно і правильно нараховував позивачу заробітну плату, виходячи з вимог Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу" (у редакції, що діяла на момент нарахування заробітної плати) та постанов Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" та від 06.04.2016 № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином.

У призначений для розгляду справи день і час сторони до суду не з'явились: позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника; відповідач до суду не з'явився, про причини неявки представника суд не повідомив.

За таких обставин суд, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з ухвалою від 16.02.2017 ухвалив про розгляд справи за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

ОСОБА_1 є державним службовцем, який проходить державну службу в Державній інспекції ядерного регулювання України.

1 квітня 2002 року ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста - державного інспектора Державної інспекції з ядерної безпеки на Чорнобильській АЕС (наказ від 08.02.2002 № 24-о).

Згідно з наказом відповідача від 08.07.2002 № 120-о ОСОБА_1 присвоєно сьомий ранг державного службовця, а з 01.05.2016 - шостий ранг державного службовця на підставі наказу від 23.06.2016 № 94-о/1 (відповідає третій категорії посад державних службовців).

На підставі даних, викладених позивачем у позовній заяві, а також з матеріалів справи суд встановив, що впродовж 2010 - 2015 років нарахування заробітної плати позивачу здійснювалось відповідачем на підставі Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу" (у редакції, що діяла на момент нарахування заробітної плати) та постанов Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" та від 06.04.2016 № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", а також інших нормативно-правових актів.

Позивач стверджував, що визначений у такий спосіб його посадовий оклад у штатних розписах на відповідні роки є значно нижчим, ніж посадовий оклад працівників відповідних категорій на діючих ядерних установках АЕС.

На думку позивача, його заробітна плата як головного спеціаліста - державного інспектора Державної інспекції з ядерної безпеки на Чорнобильській АЕС має встановлюватися на рівні заробітної плати заступника начальника цеху Чорнобильської АЕС.

Відповідач в запереченнях на позов стверджував, що позивач до нього із заявами про перерахунок заробітної плати не звертався.

У той же час, відповідач стверджував, що нарахування заробітної плати позивачу здійснювалось згідно з вимогами Закону України "Про державну службу" (у редакції, що діяла на момент нарахування заробітної плати) та відповідних постанов Кабінету Міністрів України, що регулювали питання оплати праці державних службовців.

В матеріалах справи містяться звернення позивача до Генерального прокурора України та Головного управління Держпраці у Київській області зі скаргами на дії відповідача з приводу спірного питання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач також звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку даним спірним правовідносин, суд зазначає наступне.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті у період з 01.01.2010 по 30.04.2016 визначались Законом України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII), а з 01.05.2016 по 31.12.2016 - Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VII).

Державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження (ст. 1 Закону №3723-XII).

Відповідно до статті 33 Закону №3723-XII оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

В силу приписів частини сьомої статті 33 Закону №3723-XII умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Структура та умови оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, схема посадових окладів визначені постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 (діяла до 30.04.2016).

В силу приписів статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу.

Статтею 50 Закону №889-VIII (діє з 01.05.2016) передбачено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення). За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

В силу приписів частини третьої статті 51 Закону №889-VIII схема посадових окладів на посадах державної служби визначається щороку Кабінетом Міністрів України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на наступний рік з урахуванням юрисдикції державних органів, а також виходячи з того, що мінімальний розмір посадового окладу групи 1 у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, становить не більше семи мінімальних розмірів посадового окладу групи 9 у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

З 01.05.2016 питання оплати праці державних службовців у 2016 році регулювалися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році".

Таким чином, в силу приписів законів України "Про державну службу" питання визначення умов оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги належать до компетенції Кабінету Міністрів України.

Згідно з Положенням про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №363, державна інспекція ядерного регулювання України (Держатомрегулювання) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до статті 25 Закону України від 08.02.1995 № 39/95-ВР "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" державний нагляд за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки від імені органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки здійснюють державні інспектори з ядерної та радіаційної безпеки.

Частиною восьмою статті 25 вказаного Закону передбачено, що державним інспекторам з нагляду за ядерною та радіаційною безпекою безпосередньо на ядерних установках, які несуть відповідальність за повноту, достатність та обґрунтованість своїх вимог щодо ядерної та радіаційної безпеки цих установок, заробітна плата встановлюється на рівні заробітної плати відповідних категорій працівників ядерних установок.

Згідно з пунктами 4, 6, 7 Положення про порядок оплати праці державних інспекторів з нагляду за ядерною та радіаційною безпекою посередньо на ядерних установках, затвердженого наказом Міністерства праці України від 03.04.1997 №30, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.1997 за № 202/2006, заробітна плата державних інспекторів встановлюється на рівні заробітної плати відповідних категорій працівників ядерних установок АЕС. Заробітна плата державних інспекторів нараховується за фактично відпрацьований час по нагляду безпосередньо на ядерній установці і включається в розрахунок середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження. Згідно з додатком до вказаного Положення посада головного спеціаліста - державного інспектора прирівнюється до заступника начальника цеху АЕС.

На підставі аналізу перелічених вище законодавчих актів суд констатує, що положення статті 25 Закону України від 08.02.1995 № 39/95-ВР "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" в частині визначення спеціальних умов оплати праці державних інспекторів з нагляду за ядерною та радіаційною безпекою безпосередньо на ядерних установках суперечать положенням законів України "Про державну службу" (від 16.12.1993 №3723-XII та від 10.12.2015 №889-VIII), якими запроваджено єдині принципи формування заробітної плати та посадових окладів на посадах державної служби, виходячи з юрисдикції органу державної влади та категорії посади.

Вирішуючи дану колізію, суд застосовує системний, історико-політичний та функціональний спосіб тлумачення норм права, з'ясовує їх зміст, виходячи з мети, якої намагався досягнути законодавець при формуванні правового регулювання. Аналіз вказаних норм у динамічній площині дозволяє дійти висновку, що законодавство у сфері оплати праці державних службовців будується на принципах запровадження уніфікованих та прозорих підходів до визначення винагороди державних службовців та її складових, які реалізовані в Законі "Про державну службу" та встановлених Урядом схемах посадових окладів державних службовців в залежності від юрисдикції органу державної влади.

У період з 2010 по 2016 роки Кабінет Міністрів України жодних рішень з приводу створення спеціальних умов для оплати праці державних інспекторів з нагляду за ядерною та радіаційною безпекою не приймав.

Положення про порядок оплати праці державних інспекторів з нагляду за ядерною та радіаційною безпекою безпосередньо на ядерних установках, затверджене наказом Міністерства праці України від 03.04.1997 № 30, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.1997 за № 202/2006, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки Міністерство праці України (Міністерство соціальної політики України) не наділено повноваженнями встановлювати розмір оплати праці державних службовців інших органів виконавчої влади, адже це є повноваженням Кабінету Міністрів України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, що пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому підстави для стягнення з позивача судових витрат на користь відповідача відсутні.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Волков А.С.

Судді: Басай О.В.

Харченко С.В.