Справа № 814/1815/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 р.м. ОдесаСправа № 814/1815/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Вербицької Н.В.

За участю: секретаря - Брижкіної І.О.

представника апелянта - Потапова В.М. (довіреність від 05.12.2016 року)

представника відповідача - Гаргауна Я.І. (довіреність від 27.05.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС України про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС України від 31.08.2016 року № про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 185 287 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 46 321,75 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість не відповідають дійсності. Правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатом господарських операцій з ТОВ «АФЕНСО» підтверджується належним чином оформленими первинними, бухгалтерськими та розрахунковими документами. Проте контролюючий орган під час перевірки не здійснив належний аналіз документів, що підтверджують реальність цих операцій, та безпідставно позбавив позивача права на податковий кредит згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, у період з 05.08.2016 року по 11.08.2016 року СДПІ з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС України проведено позапланову виїзну перевірку МКП «Миколаївводоканал» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «АФЕНСО» за лютий-квітень 2016 року, за результатом якої складено акт від 12.08.2016 року №153/28-08-14/31448144 (Т. І, а.с. 13-28).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення МКП «Миколаївводоканал» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на суму 185 287 грн., в т.ч. за лютий 2016 року - на суму 18 621 грн., за березень 2016 року - 133 333 грн., за квітень 2016 року - 33 333 грн.

На підставі виявлених порушень відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.08.2016 року №, яким збільшено позивачу грошове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 185 287 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 46 321,75 грн. (Т. І., а.с. 10).

Підставою для висновків контролюючого органу про заниження платником грошового зобов'язання по податку на додану вартість та завищення податкового кредиту у перевіряємому періоді стало не підтвердження первинними документами під час перевірки операцій з вивезення ґрунту за договором, укладеним позивачем з ТОВ «АФЕНСО».

Вказаного висновку контролюючий орган дійшов через відсутність у контрагента позивача необхідних трудових ресурсів та матеріально-технічного забезпечення для виконання наведених послуг, а також у зв'язку із неможливістю встановити їх виконання на підставі товарно-транспортних накладних через відсутність в цих документах повних відомостей пунктів навантаження та розвантаження вантажу, підпису вантажоодержувача.

Також, у зв'язку із не підтвердженням позивачем відображення у бухгалтерському обліку підприємства ґрунту, що підлягав вивезенню за договором з ТОВ «АФЕНСО», контролюючий орган поставив під сумнів виконання цих операцій в межах господарської діяльності платника та можливість формування податкового кредиту за цими операціями.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку про те, що відображення позивачем вказаних операцій у бухгалтерському обліку та податковій звітності суперечить вимогам податкового законодавства, а отже їх дані підлягають коригуванню на підставі відповідного податкового повідомлення-рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки оподатковувані операції позивач не підтвердив первинними документами, за якими можливо встановити зміст операцій, їх обсяги і використання у власній господарській діяльності платника, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано та у відповідності до вимог Закону, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п.п. 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням послуг.

За правилами п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналізуючи зазначені норми податкового законодавства, колегія суддів доходить висновку, що право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні послуг до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного придбання таких послуг, що підтверджується первинними документами, а також в разі використання в господарській діяльності цих послуг.

Таким чином, податковий кредит з податку на додану вартість має бути підтверджений фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають зміст цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

При цьому, формування податкового кредиту має відбуватись за умови їх визначення в результаті операцій, які платник використовує в межах своєї господарської діяльності, отже в іншому випадку ці суми не можуть включатись до складу податкового кредиту платника.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та ТОВ «АФЕНСО» укладено договір про надання послуг від 08.02.2016 року, за яким ТОВ «АФЕНСО» зобов'язується за завданням МКП «Миколаївводоканал» надати послуги, зазначені у п. 1.2 Договору, а МКП «Миколаївводоканал» зобов'язується оплатити такі послуги (Т., а.с. 29-30).

Відповідно до п. 1.2 Договору ТОВ «АФЕНСО» зобов'язується надати наступні послуги: вивезення ґрунту.

Згідно із п. 1.3 Договору строк виконання робіт з дня передоплати та до 31.12.2016 року. ТОВ «АФЕНСО» має право виконати роботи достроково. Послуги вважаються наданими після підписання акту приймання-передачі послуг МКП «Миколаївводоканал» або його уповноваженим представником.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Договору попередня сума договору складає 995 000 грн. Оплата МКП «Миколаївводоканал» суми договору здійснюється шляхом перерахування передоплати на розрахунковий рахунок ТОВ «АФЕНСО», зазначений у Договорі. Ціна послуги згідно виставленого рахунку.

Пунктом 6.2 визначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 року.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивач як під час перевірки так і до суду надав акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.02.2016 року №АФ-0000030, від 28.04.2016 року №АФ-0000032 (Т. І, а.с. 31, 32).

Також, під час розгляду справи позивач надав акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.05.2016 року №АФ-0000035 (Т. ІІ, а.с. 69).

Згідно платіжних доручень від 25.02.2016 року №747, від 29.03.2016 року №1306, від 31.03.2016 року №1328, від 29.04.2014 року №1845 (Т. І, а.с. 33-36) позивач здійснив оплату послуг на загальну суму 1 111 725 грн., в тому числі ПДВ - 185 287,5 грн., на підставі виставлених ТОВ «АФЕНСО» рахунків від 08.02.2016 року №АФ-0000030, від 10.03.2016 року №АФ-0000041, від 22.03.2016 року №АФ-0000042, від 26.04.2016 року №АФ-0000044.

Також, під час проведення оплати послуг та складання актів виконаних робіт ТОВ «АФЕНСО» виписало податкові накладні від 22.02.2016 року №6, від 29.03.2016 року №8, від 31.03.2016 року №9, від 29.04.2016 року №9 (Т. І, а.с. 37-40), суми ПДВ по яким позивач відобразив у складі податкового кредиту у відповідних періодах.

Фактичне виконання умов вказаного договору позивач підтверджує товарно-транспортними накладними від 07.04.2016 року №10, від 11.04.2016 року №11, від 07.04.2016 року №12, від 07.04.2016 року №13, від 07.04.2016 року №14, від 07.04.2016 року №15, від 08.04.2016 року №16, від 08.04.2016 року №17, від 08.04.2016 року №18, від 08.04.2016 року №19, від 08.04.2016 року №20, від 08.04.2016 року №21, від 11.04.2016 року №22, від 11.04.2016 року №23, від 11.04.2016 року №24, від 11.04.2016 року №25, від 11.04.2016 року №26, від 11.04.2016 року №27, від 11.04.2016 року №28, від 12.04.2016 року №29, від 12.04.2016 року №30, від 12.04.2016 року №31, від 12.04.2016 року №32, від 12.04.2016 року №33, від 12.04.2016 року №34, від 13.04.2016 року №35, від 13.04.2016 року №36, від 13.04.2016 року №37, від 13.04.2016 року №38, від 13.04.2016 року №39, від 13.04.2016 року №40, від 14.04.2016 року №41, від 14.04.2016 року №42, від 14.04.2016 року №43, від 14.04.2016 року №44, від 14.04.2016 року №45, від 14.04.2016 року №46, від 15.04.2016 року №47, від 15.04.2016 року №48, від 15.04.2016 року №49, від 15.04.2016 року №50, від 18.04.2016 року №51, від 18.04.2016 року №52, від 18.04.2016 року №53, від 18.04.2016 року №54, від 18.04.2016 року №55, від 18.04.2016 року №56, від 19.04.2016 року №57, від 19.04.2016 року №58, від 19.04.2016 року №59, від 19.04.2016 року №60, від 19.04.2016 року №61, від 19.04.2016 року №62, від 20.04.2016 року №63, від 20.04.2016 року №64, від 20.04.2016 року №65, від 20.04.2016 року №66, від 20.04.2016 року №67, від 20.04.2016 року №68, від 21.04.2016 року №69, від 21.04.2016 року №70, від 21.04.2016 року №71, від 21.04.2016 року №72, від 21.04.2016 року №73, від 21.04.2016 року №74, від 22.04.2016 року №75, від 22.04.2016 року №76, від 22.04.2016 року №77, від 22.04.2016 року №78, від 22.04.2016 року №79, від 22.04.2016 року №80, від 25.04.2016 року №81, від 25.04.2016 року №82, від 25.04.2016 року №83, від 25.04.2016 року №84, від 25.04.2016 року №85, від 25.04.2016 року №86, від 26.04.2016 року №88, від 26.04.2016 року №87, від 26.04.2016 року №89, від 26.04.2016 року №90, від 26.04.2016 року №91, від 26.04.2016 року №92, від 27.04.2016 року №93, від 27.04.2016 року №94, від 27.04.2016 року №95, від 27.04.2016 року №96, від 27.04.2016 року №97, від 27.04.2016 року №98, від 24.05.2016 року №108, від 24.05.2016 року №109, від 24.05.2016 року 110, від 24.05.2016 року №111, від 24.05.2016 року №112, від 24.05.2016 року №113, від 24.05.2016 року №114, від 24.05.2016 року №115, від 24.05.2016 року №116, від 24.05.2016 року №117, від 24.05.2016 року №118, від 24.05.2016 року №119, від 24.05.2016 року №120, від 24.05.2016 року №121, від 19.02.2016 року, від 08.02.2016 року, від 09.02.2016 року, від 10.02.2016 року, від 17.02.2016 року, від 18.02.2016 року (Т. І, а.с. 89-211, Т. ІІ, а.с. 1-68).

В обґрунтування необхідності укладення з ТОВ «АФЕНСО» вказаного договору позивач посилається на те, що за наслідками виробництва МКП «Миколаївводоканал» робіт на мережах водопостачання і водовідведення в результаті розкопування ґрунтового шару ґрунт, що утворився, не використовується комунальним підприємством в подальшому процесі зариття та вирівняння траншеї, у зв'язку із чим у підприємства виникла потреба в організації вивезення цього ґрунту та відповідно одержання транспортних послуг від свого контрагента.

Як пояснив позивач, вказаний ґрунт вивозився на звалище опалого листя, розташованого поблизу с. Мішково-Погорілово та яке утримується ФОП ОСОБА_4 згідно договору від 26.01.2016 року №34 (Т. І, а.с. 85-87).

Наявність дозволу на розміщення ґрунту позивач підтвердив відповідним листом від фізичної особи-підприємця (Т. І, а.с. 41).

Про фактичне розміщення вказаного ґрунту на цьому звалищі між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 20.05.2016 року №В-00000207 (Т. І, а.с. 42).

За цим актом виконавець-МПК «Миколаївводоканал» за замовленням ФОП ОСОБА_4 безоплатно виконав роботи з вивозу ґрунту, який залишився після усунення витоків.

Дослідивши вказані докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за цим документами ніяким чином не підтверджується виконання транспортних послуг саме ТОВ «АФЕНСО».

Так, жодна із товарно-транспортних накладних, які в свою чергу є основними документами, що підтверджують фактичне надання послуг з перевезення вантажу, не засвідчені підписом вантажовідправником та вантажоодержувачем, в цих документах відсутні відомості щодо часу прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження, повні відомості щодо пункту навантаження та розвантаження вантажу.

Зазначені обставини, з урахуванням того, що у договорі між позивачем та його контрагентом не узгоджено маршрут перевезення вантажу, в тому числі його пункт навантаження і пункт розвантаження, а також того, що у позивача відсутні відповідні документи-заявки на одержання послуг з перевезення вантажу із повідомленням контрагенту вказаних необхідних даних щодо розташування вантажу та місце його розвантаження, позбавляють суд можливості встановити фактичне виконання ТОВ «АФЕНСО» за договором, укладеним з позивачем.

Фактичне виконання умов вказаного договору, а саме в частині надання транспортних послуг, також спростовується і дорожніми листами на відпуск транспорту позивача для забезпечення навантаження вантажу, оскільки за цими документами вбачається лише задіяння транспортних засобів у розкопуванні трубопроводів, навантаженні піску, але ніяким чином не підтверджується навантаження ґрунту, який мав бути доставлений контрагентом позивача.

Таким чином, колегія суддів на підставі наявних у матеріалах справі доказів, дійшла висновку про те, що надані позивачем первинні документи на підтвердження виконання умов договору з ТОВ «АФЕНСО», складені формально та ніяким чином не відображують зміст цих операцій, їх мету, використання таких операцій у власній господарській діяльності.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що господарські операції, виконання яких не підтверджено первинними документами, не можуть підпадати під об'єкт оподаткування податком на додану вартість, а формування платником податків податкового кредиту на підставі цих первинних документів суперечить вимогам податкового законодавства.

Враховуючи викладене, оскільки наданими первинними документами не підтверджено фактичного виконання операцій за договором з ТОВ «АФЕНСО», а також правомірність формування позивачем податкового кредиту за цими операціями, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вказав на те, що у податкового органу були всі правові підстави для збільшення позивачу грошового зобов'язання по податку на додану вартість із застосуванням штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 200 КАС України апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.03.2017 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Н.В. Вербицька