Справа № 802/2210/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2210/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

09 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Іванівський спеціалізований кар'єр" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Публічного акціонерного товариства "Іванівський спеціалізований кар'єр" про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року Калинівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Іванівський спеціалізований кар'єр" про стягнення податкового боргу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.01.2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст. 183-2, 197 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, публічне акціонерне товариство "Іванівський спеціалізований кар'єр" зареєстроване Калинівською районною державною адміністрацією 04.06.1998 року, взяте на облік як платник податків 05.07.1997 року.

Відповідач має заборгованість в загальній сумі 1053343,97 грн., з них: з орендної плати за землю в сумі 830990,30 грн., яка підтверджується карткою обліку платника податків (а.с. 5-51), з податку на прибуток з приватних підприємств у розмірі 292546,66 грн., яка підтверджується карткою обліку платника податків (а.с. 52-83), з рентної плати за спец. використання води у розмірі 1111,73 грн., яка підтверджується карткою обліку платника податків (а.с. 84-100), з рентної плати за використання надр для видобування корисних копалин у розмірі 241958,79 грн., яка підтверджується карткою обліку платника податків (а.с. 101-129) та з військового збору - 23,82 грн., яка підтверджується карткою обліку платника податків (а.с. 130-132).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що факт наявності податкової заборгованості у відповідача підтверджується матеріалами адміністративної справи, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так відповідно до матеріалів справи Калинівською ОДПІ надсилалась відповідачу податкова вимога форми "Ю" № 1512-23 від 18.04.2016 року на суму 60126,09 грн. Вказана вимога отримана уповноваженою особою відповідача під розписку, однак залишилась невиконаною, а заборгованість не погашеною (а.с. 133-134).

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 зазначеного Кодексу органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами п. 59.1 ст. 59 ПК України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно до п. 59.5 ст. 59 зазначеного Кодексу у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до вимог пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з абз. 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Зазначена норма Податкового кодексу кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 183-2 КАС України, відповідно до якого провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі адміністративного позову таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

Водночас, стаття 183-2 КАС України не містить жодних застережень та/або заборон щодо звернення податкових органів при здійсненні ними передбачених законом повноважень до суду з позовом про стягнення коштів за податковим боргом.

Наведені вище положення Податкового кодексу не містять імперативної умови звернення контролюючого органу в порядку статті 183-3 КАС України, де обов'язковою підставою для звернення до суду про стягнення податкового боргу є подання.

Тобто, процедура стягнення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків може бути ініційована контролюючим органом як шляхом внесення позову в порядку статті 183-2 КАС України, так і шляхом відкриття провадження на підставі подання (183-3 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 183-3 КАС України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

При цьому пропуск контролюючим органом вказаного спеціального строку звернення з поданням має наслідком залишення без розгляду такого подання та не перешкоджає зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу в позовному (загальному) провадженні.

Системний аналіз вищевказаних положень статті 183-2 КАС України та відповідних норм Податкового кодексу дає підстави стверджувати, що податковий орган наділений правом звернення до суду з позовом про стягнення коштів за податковим боргом, різновидом якого є стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючого такого платника податків, протягом 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Саме така правова позиція викладена у листах Вищого адміністративного суду України №149/11/13-11, №571/11/13-11 та №203/11/13-11, які носять лише інформативний характер і базуються виключно на нормах КАС України та Податкового кодексу, жодним чином не підміняючи при цьому норми процесуального та матеріального права.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено існування податкового боргу в розмірі 1053343,97 грн., який відповідачем в добровільному порядку погашений не був, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача даної суми коштів в судовому порядку.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1053343,97 грн. Разом тим, оскільки предметом даного адміністративного спору є саме стягнення заборгованості, тому в даному випадку суд не оцінює порядок нарахування оскаржуваної заборгованості.

Таким чином, вимоги апелянта - є безпідставними, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-3, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Іванівський спеціалізований кар'єр" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.