Справа № 826/20227/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2017 року № 826/20227/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ТОВ «Вентпростор» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Вентпростор» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.09.2016№, №, від 22.12.2016 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акту від 08.09.2016 №374/26-15-14-02-02/39208283 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Вентпростор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 08.05.2014 по 30.06.2016» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Вентпростор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 08.05.2014 по 30.06.2016, за результатом якої складено акт від 08.09.2016 №374/26-15-14-02-02/39208283 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 196.1 ст. 196, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в наслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 983 903 грн.; пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1.1 пр. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України (в редакції 2014 року), п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції 2015року) п. 5, 11, 19, 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 та занижено податок на прибуток на загальну суму 2 620 136 грн.; п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п. 1 розділу 3 наказу Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, а саме: несвоєчасно подано звіт про нараховані суми єдиного внеску за травень 2015 року; п. 2.8 глави 2, пунктів 3.4, 3.5 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.09.2016:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 729 879 грн (за основним платежем 2 983 903 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 745 976 грн.),

№, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 21 112,68 грн.

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток.

За результатом адміністративного оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної фіскальної служби України від 07.12.2016 скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 № в частині, інші податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі акту перевірки та рішення Державної фіскальної служби України від 07.12.2016 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.12.2016 №.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- ТОВ «Укрбудресурси - Зміїний» має стан - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей, свідоцтво платника ПДВ анульовано 07.11.2014, фінансовий звіт та 1-ДФ товариством не подавався, товариство не звітує до податкового органу;

- ТОВ «Калина-Маркет» фінансовий звіт та звіт 1-ДФ не подавало, товариство не звітує до податкового органу;

- ТОВ «Булар» має стан «припинено, але не знято з податкового обліку», свідоцтво платника ПДВ анульовано 29.12.2014, фінансовий звіт та 1-ДФ товариством не подавався, товариство не звітує до податкового органу;

- ТОВ «Ролінг Груп» має стан «припинено, але не знято з податкового обліку», свідоцтво платника ПДВ анульовано 28.10.2015, фінансовий звіт та 1-ДФ товариством не подавався, товариство не звітує до податкового органу;

- ТОВ «Інносентія» має стан «припинено (ліквідовано, закрито)», остання декларація подана за травень 2015 року;

- ТОВ «Ритон 2011», ТОВ «Хімсервіс» не купували товар, реалізований позивачу,

- Головним слідчим управлінням МВС України порушено кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000424 від 14.07.2015 за ознаками кримінальних проваджень передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, в ході досудового розслідування якого встановлено, що ТОВ «Калина Маркет», ТОВ «Інносентія», ТОВ «Ролінг Груп», ТОВ «Білар» створено та придбано з метою проведення безготівкових коштів у готівку, легалізацію (відмивання) доходів одержаних злочинним шляхом, приховування та маскування незаконного походження грошових коштів.

- ГУ ДФС у Кіровоградській області порушено кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 12.03.2015 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України, в ході досудового розслідування якого встановлено протягом 2014 року невстановлені особи з метою прикриття незаконної діяльності, що полягала у наданні реально діючим суб'єктам господарювання послуг по незаконному зменшенню податкових зобов'язань перед бюджетом створили та придбали ряд суб'єктів підприємницької діяльності, зокрема, ТОВ «Укрбудресурси - Зміїний».

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на данні Єдиного державного реєстру судових рішень, якими встановлено участь контрагентів позивача в схемах ухилення від сплати податків, суд зазначає, наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доказів існування вироків у кримінальних справах, які відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України були би обов'язковими для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Булар» укладено договори:

- від 25.09.2014 №25092014/1 предметом якого є поставка вентиляційного обладнання,

- від 30.11.2014 №301014/1 предметом якого є укладання договору поставки офісного обладнання з метою придбання його довірітелем (позивачем).

На підтвердження фактичного виконання зазначених договорів позивачем надано суду копії: специфікацій, видаткових накладних, оборотно-сальдової відомості, акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, актів списання, податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що позивачем з ТОВ «Калина-Маркет» укладено договори:

- Від 18.11.2014 №181114/1, предметом якого є поставка вентиляційного обладнання позивачу відповідно до специфікацій,

- Від 22.09.2014 №22092014/1 про надання послуг на техніко-конструкторські розробки вентиляційного обладнання.

На підтвердження фактичного виконання зазначених договорів позивачем надано суду копії: специфікацій, видаткових та податкових накладних, довіреності, копії яких долучено до матеріалів справи. Крім того, позивач вказує, що договори з ТОВ «Калина-Маркет» укладені позивачем з метою забезпечення виконання договору на поставку обладнання укладеного позивачем з ТОВ «Новофарм-Біосинтез» від 12.11.2014 №12112014-1.

Судом встановлено, що позивачем з ТОВ «Укрбудресурси - Зміїний» укладено договір від 19.08.2014№ 19082014/1, предметом якого є поставка вентиляційного обладнання.

На підтвердження фактичного виконання зазначених договорів позивачем надано суду копії: специфікацій, видаткових та податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

Також, судом встановлено, що позивачем укладено з ТОВ «Інносентія» договір від 19.01.2015 №19012015/1 поставки вентиляційного обладнання, на підтвердження виконання якого позивачем надано суду копії: специфікації, видаткових, податкових, товарно-транспортних накладних, які долучено до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено з ТОВ «Хімсервіс» договір від 01.10.2015 №01012015/1, предметом якого є поставка вентиляційного обладнання, на підтвердження виконання якого позивачем надано суду копії: специфікації, видаткових, податкових, товарно-транспортних накладних, які долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що позивачем з ТОВ «Ритон 2011» укладено договір від 01.01.2015 №01012015/1 поставки вентиляційного обладнання, на підтвердження виконання якого позивачем надано суду копії: специфікації, видаткових, податкових, товарно-транспортних накладних.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено з ТОВ «Ролінг Груп» договір від 20.04.2015 № 20042015/1, предметом якого є поставка вентиляційного обладнання відповідно до специфікацій, на підтвердження виконання якого позивачем надано суду копії: специфікації, видаткових, податкових, товарно-транспортних накладних, які долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що основним видом діяльності позивача є оптова торгівля іншими машинами та устаткуванням, придбаний у спірних контрагентів товар, в подальшому, реалізовано позивачем ТОВ «Пухівський вентиляційний завод», ТОВ «АСК», ТОВ «Комфорт-В», ТОВ «Л-Стік ЛТД», ТОВ «Енерджі Буд», що підтверджено матеріалами справи.

З огляду на викладене, на думку суду відповідачем на надано доказів порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість та від'ємного значення з податку на прибуток, які б позбавляли позивача права на податковий кредит та формування валових витрат за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентами.

Щодо доводів податкового органу про відсутність доказів транспортування придбаного позивачем товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України викладеної в ухвалі №К/800/6360/14 від 16.04.2015 відсутність в ТТН інформації (осіб, які здійснювали відвантаження; пункту навантаження та розвантаження; відсутність номеру довіреностей; ідентифікації договору тощо), при одночасній відсутності актів приймання-передачі товарів та документів, які свідчать про виконання робіт по відвантаженню, перевезенню, та прийманню продукції, а також підпис накладних невідомими особами є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наявність належних доказів виконання спірних договорів, відсутність ТТН в даному випадку не вказує на безтоварність таких договорів.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку -покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ТОВ «Укрбудресурси - Зміїний», ТОВ «Булар», ТОВ «Ритон 2011», ТОВ «Калина-Маркет», ТОВ «Ролінг Груп», ТОВ «Інносентія», ТОВ «Хімсервіс» зареєстровані в якості юридичних осіб та платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства, свідоцтва платників ПДВ анульовано після завершення господарської діяльності з позивачем.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Укрбудресурси - Зміїний», ТОВ «Булар», ТОВ «Ритон 2011», ТОВ «Калина-Маркет», ТОВ «Ролінг Груп», ТОВ «Інносентія», ТОВ «Хімсервіс» податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 196.1 ст. 196, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 № є безпідставним та неправомірним.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1.1 пр. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України (в редакції 2014 року), п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції 2015року) п. 5, 11, 19, 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 та про заниження позивачем податку на прибуток і визначення податковим органом податкового зобов'язання та штрафних санкцій позивачу по цьому податку, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2016 №.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.09.2016 №, суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено видачу позивачем заробітної плати ОСОБА_1 за відсутності підписів останнього у відомостях на виплату грошей.

Відповідно до п. 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 (далі - Положення) видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.

Згідно п. 3.5 Положення у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Пунктом 3.6 Положення видачу готівки касир проводить тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості.

Якщо видача готівки проводиться за довіреністю, оформленою у встановленому порядку згідно із законодавством України, у тому числі й особи, що не має змоги у зв'язку з хворобою або з інших поважних причин поставити підпис власноручно, то в тексті ордера після прізвища, імені та по батькові одержувача готівки бухгалтер зазначає прізвище, ім'я та по батькові особи, якій довірено одержати готівку. У разі видачі готівки за видатковою відомістю перед підписом про одержання грошей касир робить у ній напис "За довіреністю". Видача готівки за довіреністю проводиться відповідно до вимог, передбачених у пункті 3.5 цієї глави. Довіреність залишається в касира і додається до видаткового касового ордера або видаткової відомості.

За загальним правилом п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу буде підставою припинення трудового договору. Однак та ж норма передбачає: коли йдеться про призов працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, то він не буде звільнений зі свого "цивільного" місця роботи.

Це правило уточнює норма ч. 3 ст. 119 КЗпП. Її дія поширюється на працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на таку службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану. Для них передбачено збереження місце роботи та посади. Більше того - за рахунок бюджетних коштів їм компенсують середній заробіток на підприємстві (в установі чи організації), де вони працювали на час призову. Тривалість збереження роботи та виплати компенсації - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року. При цьому не важлива форма власності відповідної юрособи: це правило діє як для державних чи комунальних, так і для приватних підприємств.

До речі, не нараховують на виплати та не утримують єдиний внесок, податок на доходи та військовий збір із виплат, що компенсують з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Аналогічну норму містить абз. 1 ч. 2 ст. 39 Закону про військовий обов'язок. Він же передбачає збереження на рівнозначний строк за мобілізованим місця навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Гарантії, передбачені ч.ч. 3-4 ст. 119 КЗпП, зберігаються також за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров'я) та перебувають на лікуванні в медзакладах, а також потрапили в полон або визнані безвісно відсутніми. Зазначені гарантії діють до дня, наступного за днем узяття зазначених осіб на військовий облік у військкоматах після їхнього звільнення з військової служби в разі закінчення ними лікування в медзакладах (незалежно від строку лікування), повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

Відповідно до пояснень громадянина ОСОБА_1 кошти видані без його підпису передані позивачем останньому під час його лікування у шпиталі.

З огляду на викладене, висновок податкового органу про порушення позивачем пунктів 3.4, 3.5 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 є необґрунтованим, що вказує на необґрунтованість та протиправність податкового повідомлення-рішення від 27.09.2016 №.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентпростор» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.09.2016№, №, від 22.12.2016 № прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь ТОВ «Вентпростор» судовий збір в сумі 99 203,39 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда