Справа № 816/2370/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2370/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2016 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач., ОСОБА_1.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (надалі по тексту - відповідач, ТУ ДСА) про визнання протиправною відмови у виплаті вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням у відставку, зобов'язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а також повернути військовий збір, що стягувався відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що при виході у відставку їй безпідставно не нарахована вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача посилалась на відсутність правових підстав для виплати позивачу вихідної допомоги, оскільки Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII виплата вихідної допомоги при виході судді у відставку не передбачена.

Позивач та представник відповідача надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

А відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та з огляду на надані ними клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження, без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що 21 червня 1982 року позивача обрано суддею Куйбишевського районного народного суду м. Донецька.

21 червня 1987 року ОСОБА_1 повторно обраний народним суддею Ясинуватського районного суду Донецької області.

27 червня 1997 року позивач обраний безстроково суддею Ясинуватського районного суду Донецької області.

27 березня 2004 року ОСОБА_1 переведений на роботу на посаду судді новоутвореного місцевого Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області.

12 січня 2016 року зараховано на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області в порядку переведення з Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області.

03 серпня 2016 року звернувся до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції України з відповідними заявами про відставку.

Постановою Верховної Ради України № 1600-VIII від 22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Новосанжарського районного суду Полтавської області у відставку.

На виконання постанови Верховної Ради України № 1600-VIII від 22 вересня 2016 року, наказом голови Новосанжарського районного суду Полтавської області № 22 ос від 03 жовтня 2016 року позивача звільнено з посади судді Новосанжарського районного суду Полтавської області.

На звернення позивача від 07 грудня 2016 року про виплату вихідної допомоги ТУ ДСА, листом від 12 грудня 2016 року вих. №03-1625/2786, повідомило про відсутність правових підстав для виплати вихідної допомоги судді у відставці /а.с. 20/.

Не погодившись з відмовою ТУ ДСА у виплаті вихідної допомоги, суддя у відставці судді Новосанжарського районного суду Полтавської області звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

12.02.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII, яким у новій редакції викладено Закон України "Про судоустрій і статус суддів". Зокрема, частиною першою статті 120 названого Закону передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади /частина третя статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"/.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку /частина п'ята статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"/.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", Закон України "Про судоустрій і статус суддів" у новій редакції набирає чинності через тридцять днів з дня його опублікування. Оскільки Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" був опублікований 26.02.2015, то Закон України "Про судоустрій і статус суддів" у новій редакції набув чинності 29.03.2015.

Як зазначено судом вище, заяву про звільнення з посади судді у відставку ОСОБА_1 подав до Вищої ради юстиції 03 серпня 2016 року, тобто, вже після набрання чинності новою редакцією Закону України "Про судоустрій і статус суддів", нормами якого не передбачено здійснення виплати судді вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведених вище обставин, суд має констатувати, що у відповідача дійсно були відсутні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки здійснення такої виплати не передбачено законом.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №1-2/2013, від 19.11.2013 №10-рп/2013, суд зазначає, що вони стосуються положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакціях, чинних до набуття чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", на підставі якого згаданий вище закон викладено у новій редакції.

До того ж, у рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 Конституційний Суд України висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Надаючи оцінку вимозі позивача про зобов'язання повернути військовий збір, що стягувався відповідачем, суд виходив з наступного.

Відповідно до абзацу першого пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України військовий збір встановлений тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, а саме:

1) фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

2) фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;

3) податковий агент.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України об'єктом оподаткування збором є доходи резидента, визначені статтею 163 Податкового кодексу України, а саме:

1) загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

2) доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

3) іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Підпунктом 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від оподаткування збором звільняються доходи, що згідно з розділом IV Податкового кодексу України не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України.

Категорії осіб, доходи у вигляді грошового забезпечення яких тимчасово не підлягають оподаткуванню військовим збором, перелічені у абзаці 2 підпункту 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, серед яких: працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інші особи на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.

А тому, з огляду на чинне законодавство, зазначена позивачем обставина про те, що м. Донецьк є його батьківщиною, і там знаходяться його рідні, не є підставою для звільнення його від сплати військового збору та повернення стягнутих з нього сум.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Підстави для розподілу судових витрат та встановлення судового контролю - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко