Справа № 743/25/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/25/17 Головуючий у 1-й інстанції: Сташків В.Б.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Аліменка В.О., Епель О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги громадянина Марокко ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Марокко ОСОБА_1 про продовження строку затримання, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - Позивач, ГУ ДМС України в Харківській області) звернулось до суду із адміністративним позовом до громадянина Марокко ОСОБА_1 (далі - Відповідач) у якому просило продовжити строк затримання відповідача до 15.04.2017 року.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника відповідача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 року, громадянина Марокко ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусово видворено за межі території України.

Починаючи з 15.04.2016 року відповідач поміщений в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Як вбачається з листів від 31.08.2016 № 04/3-15898, 25.10.2016 № 04/3-20770 та 07.12.2016 № 04/3-24308, ГУ ДМС України в Харківській області зверталось до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС про надання допомоги у придбанні авіаквитка до країни походження (Королівства Марокко).

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.10.2016 року продовжено строк затримання громадянина Марокко ОСОБА_1, на три місяці.

Строк затримання апелянта закінчувався 25.01.2017.

Між тим, на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції, ГУ ДМС України в Харківській області не одержано від Державної міграційної служби відповіді на листи про розгляд питання в частині придбання авіаквитка до країни походження для виконання рішення про примусове видворення відповідача до Королівства Марокко.

Зазначене зумовило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час відсутні можливості для видворення за межі України громадянина Марокко ОСОБА_1, а тому наявні підстави для продовження затримання останнього до 15.04.2017 року включно.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996р.) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001р.) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Згідно із ч. 7 ст. 183-7 КАС України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ) не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Так, умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на відсутність у громадянина Марокко ОСОБА_1 документа, який дає йому право на виїзд з України.

Також, позивачем зазначено, що ним вжито заходи для виконання судового рішення про примусове видворення відповідача за межі України, зокрема, останній звернувся до посольства Індії з проханням прискорити процедуру ідентифікації та документування відповідача паспортним документом. Проте, на момент звернення до суду з даним позовом (10.01.2017) відповідь не надходила.

Дослідивши матеріали та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначені твердження позивача не заслуговують на увагу суду та є безпідставними, виходячи з наступного.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції представником апелянта надано відповідні копії документів громадянина Марокко ОСОБА_1, які ідентифікують його особу, а саме: копію паспорта громадянина Королівства Марокко, копію посвідки тимчасового проживання на території України та копію довідки про звернення за захистом в Україні від 24.02.2017.

Крім того, як вбачається з копії ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.04.2016 у справі №638/6009/16-а за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Марокко ОСОБА_1 про примусове видворення з України, судом зазначено, що особу відповідача встановлено на підставі дослідженої у судовому засіданні копії його паспорту, що свідчить про належну ідентифікацію особи.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені позивачем про неможливість ідентифікувати громадянина Марокко ОСОБА_1 та відсутність у останнього документа, який дає йому право на виїзд з України спростовуються вищезазначеними обставинами.

Правовими положеннями п. 17 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

Аналіз наведених правових положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що граничний строк перебування громадянина Марокко ОСОБА_1 у ПТПІ закінчився, а ГУ ДМС України в Харківській області не було примусово видворено громадянина Марокко ОСОБА_1 за межі України, незалежних від нього, відтак, останній вважається таким, який на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, у зв'язку з неможливістю його примусового видворення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави для застосування збільшеного граничного строку до 12 місяців для затримання громадянина Марокко ОСОБА_1, відповідно до п. 2 абз. 3 ч. 7 ст. 183-7 КАС України на які посилається позивач, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Марокко ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Марокко ОСОБА_1 про продовження строку затримання - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: В.О. Аліменко

О.В. Епель

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Аліменко В.О.