Справа № 171/2238/16-а(2-а/171/27/17)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2017 рокусправа № 171/2238/16-а(2-а/171/27/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2017 року у справі №171/2238/16-а (2а/171/27/17) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області щодо невиплати їй з 01 червня 2015 року раніше призначеної пенсії по інвалідності; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області відновити позивачу виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з червня 2015 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що зміна пенсійного законодавства, яке мало місце після призначення пенсії позивачу, має застосовуватись до нових правовідносин в системі пенсійного страхування державних службовців, які виникли після 01.04.2015 року, та не може скасовувати право особи на довічно призначену пенсію, яке виникло до набрання чинності змін пенсійного законодавства.

Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2017 року, поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом, в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером, яка отримує пенсію по інвалідності та перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області з 2003 року, після виходу на пенсію продовжує працювати на посаді, передбаченій ЗУ «Про державну службу».

З 01.04.2015 року їй було зупинено виплату пенсії по інвалідності, призначеної у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області із заявою про надання інформації про причини припинення виплати пенсії та вимогою поновити виплату пенсії, в разі якщо відсутні законні підстави для припинення її виплати.

Листом від 20.12.2016 року за №Л-100 відповідач повідомив ОСОБА_1, що чинним пенсійним законодавством не передбачено можливості виплати пенсії особам, які працюють на державній службі, незалежно від виду пенсії. Оскільки позивач працює на посаді передбаченій ЗУ «Про державну службу», підстави для виплати їй пенсії відсутні, в разі звільнення ОСОБА_1 з роботи, виплата пенсії їй буде поновлена.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними позивач оскаржила їх до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що чинним пенсійним законодавством передбачено обов'язок пенсійного органу зупиняти виплату пенсії особам, які працюють на посадах, передбачених ЗУ «Про державну службу», тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ, яким ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Приписами ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №213 встановлено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Отже, починаючи з 01.04.2015 року пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах зокрема передбачених Законом України "Про державну службу", тимчасово призупиняється.

В свою чергу, посилання позивача як на підставу відновлення з 01.06.2015р. виплати пенсії на п.5 Прикінцевих положень Закону №213 на думку суду є необгрунтованими, оскільки останнім передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України; при цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої й, у тому числі, призначеної на підставі Закону №1058.

Також, Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон № 911-VIII) абзаци 2 та 3 ч.1 ст.47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 викладений в такій редакції: „Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Згідно п.1 Прикінцевих положень Закону №911-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року.

Отже, з 01 січня 2016 року підставою для зупинення виплати особі призначеної пенсії, є сам факт роботи на посаді, яка передбачена ЗУ «Про державну службу».

Враховуючи те, що позивач продовжує працювати на державній службі, вона є посадовою особою (спеціальним суб'єктом) на яку безпосередньо розповсюджується дія ЗУ «Про державну службу» та ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому зупинення виплати пенсії за вислугою років є правомірним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статті 150 Конституції України, а також пункту 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015та окремі положення ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неконституційними не визнані, тобто є чинними та підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2017 року є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни або скасування постанови, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.195, ст.197, ст.. 198, 200, 206, КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2017 року у справі №171/2238/16-а (2а/171/27/17) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова