Справа № 2-44/08
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Житомир справа № 2-44/08

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Нагірняк М.Ф., суддів: Капинос О.В., Сичова О.П.,

за участю: секретар судового засідання Маленька Ю.О.,

позивач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України, Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, Треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про внесення змін в наказ про звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства ОСОБА_3 про внесення змін в наказ про звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до заяв Позивача від 26.09.2006року, від 26.11.2007року, від 23.06.2008року про уточнення та доповнення позовних вимог предметом судового розгляду були слідуючі позовні вимоги Позивача:

- стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 31.01.2001року по 23.02.2004року у вигляді недоплати до заробітної плати надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці на загальну суму 2364,00грн.;

- стягнення заборгованості із заробітної плати за період вимушеного прогулу з 23.02.2004року по 09.09.2004року відповідно до судового рішення на загальну суму 3691,70грн.;

- стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 09.09.2004року по 01.08.2006року відповідно до розрахунку;

- стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 31.01.2001року по 01.08.2006року у вигляді щорічної матеріальної допомоги на загальну суму 4010,29грн.;

- зобов'язання внесення змін до наказу Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства від 16.12.2005року №7 щодо дати звільнення з 17.06.2005р. на 16.12.2005р.;

- зобов'язання виплатити грошову допомогу при виході на пенсію державного службовця в розмірі 10 місячних посадових окладів;

- зобов'язання видати всі необхідні документи для призначення пенсії державного службовця;

- зобов'язання провести індексацію всіх своєчасно невиплачених коштів;

- стягнення моральної шкоди в розмірі 30000,00грн.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 11.07.2008року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, визнаний незаконним наказ Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства від 16.12.2005року №7 щодо дати звільнення Позивача та змінено дату його звільнення з 17.06.2005р. на 16.12.2005р. Стягнено з Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України невиплачену заробітну плату з 31.01.2001р. по 01.03.2004року в сумі 1872,00грн., за період з 01.10.2004р. по 16.12.2005р. в сумі 9945,55грн., не виплачену матеріальну допомогу в сумі 502,00грн. та 1800,00грн. моральної шкоди, та зобов'язано видати Позивачу всі необхідні документи для оформлення пенсії державного службовця.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2011року постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 11.07.2008року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано і постановлено нову постанову щодо відмови в задоволенні позову в цій частині.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015року вказані судові рішення скасовано і справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 23.10.2000р. №1159 на Міністерство економіки України покладені повноваження державного органу з питань банкрутства відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з Указом Президента України від 31 травня 2011 року N 634/2011 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України стало правонаступником Міністерства економіки України.

Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 30 липня 2004 року N 284 "Про ліквідацію територіальних органів з питань банкрутства Міністерства та утворення територіальних управлінь (відділів) з питань банкрутства Міністерства" з 02.08.2004 ліквідовано Кіровоградське регіональне управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Житомирська, Черкаська та Миколаївська області), Відповідача по справі, та утворено Кіровоградський обласний сектор з питань банкрутства.

З 18.06.2010року Кіровоградський обласний сектор з питань банкрутства, Відповідач по справі, як юридична особа припинена.

Указами Президента України від 6 квітня 2011 року N 395/2011 та від 30 травня 2012року N 368/2012 повноваження державного органу з питань банкрутства покладено на Мін'юст України, який визнано державним органом з питань банкрутства.

Як зазначено в п.3 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України віл 23.06.2011 N 1707/5, основними завданнями Головного територіального управління юстиції в областях є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства.

Таким чином, повноваження Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства та Кіровоградського обласного сектору з питань банкрутства перейшли до фактичного правонаступника щодо реалізації державної політики з питань банкрутства до Міністерства юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області.

В зв'язку з цим та на виконання Ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015року протокольною ухвалою суду від 16.05.2016року Головне територіальне управління юстиції Міністерства юстиції України в Кіровоградській області залучено в якості другого Відповідача по даній справі.

В ході нового судового розгляду в судовому засіданні Позивач свої уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що з 31.01.2001р. був призначений на посаду заступника начальника Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства - повноважного представника по Житомирські області. 23.02.2004року із вказаної посади був незаконно звільнений. 09.09.2004р. рішенням Богунського районного суду м.Житомира був поновлений на вказаній посаді. Вказане судове рішення було виконано 04.11.2004року, але з моменту поновлення на вказаній посаді заробітна плата Позивачу не виплачувалася.

Як пояснив Позивач, наказом Ліквідатора Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства від 16.12.2005року №7 був незаконно ("заднім числом") звільнений з посади з 17.06.2005р.

В судовому засіданні представники Міністерства економіки України та Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області проти позову заперечили із підстав наведених в письмових запереченнях та клопотаннях.

Треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в жодні судові засідання не прибули, про дату, час і місце проведення судових засідань були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні встановлено, що наказом начальника Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки України від 31.01.2001року №10-к ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства - повноважного представника по Житомирські області та здійснював повноваження, які передбачені Типовим положенням про регіональне (обласне) управління з питань банкрутства Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції", затверджене наказом Міністерства економіки України від 05.12.2000 N 266.

Наказом начальника Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 16.02.2004року №10-к ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади з 23.02.2004року згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09.09.2004року у справі №2-2730/04 було визнано незаконним таке звільнення Позивача з 23.02.2004року з вказаної посади заступника начальника Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства - повноважного представника по Житомирській області. Вказаним судовим рішенням Позивача поновлено на вказаній посаді та стягнено невиплачену заробітну плату за весь час вимушеного прогулу на загальну суму 5556,74грн. (а.с.21-24 т.1).

Поновлення Позивача на вказаній посаді мало місце 04.11.2004року відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 04.11.2004року №63-к (а.с.27 т.1).

Платіжними дорученням №464 від 09.11.2004року та №137 від 26.12.2005року Позивачу були перераховані відповідно 852,67грн. та 2393,98грн. на виконання зазначеного судового рішення.

За приписами п.4 ч.1 ст.157 КАС України вказані спірні відносини щодо стягнення частини коштів за вимушений прогул з 23.02.2004року по 09.09.2004року та зумовлених несвоєчасним виконанням судового рішення щодо поновлення Позивача на посаді, в тому числі щодо індексації таких коштів, підлягають розгляду в рамках іншої справи №2-2730/04 та в порядку контролю виконання вказаного судового рішення. В зв'язку з цим ухвалою суду від 27.10.2016року провадження в справі в цій частині позовних вимог було закрито.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до дослідженого судом наказу від 31.01.2001року №10-к Позивачу був встановлений посадовий оклад згідно штатного розпису і відповідно до постанови КМ України №738 від 04.10.1995року встановлена надбавка в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця.

Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги Позивача в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 31.01.2001року по 23.02.2004року у вигляді недоплати до заробітної плати надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці на загальну суму 2364,00грн. Доводи Позивача в цій частині, викладені в поясненнях та розрахунках (а.с.263-264 т.1), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи з огляду на таке.

По-перше, в досліджених судом архівних копіях відомостей нарахування та утримання заробітної плати Позивачу за період з січня 2001року по грудень 2003року розмір посадового окладу Позивача складав 190,00грн., а не 251,00грн., наведений в розрахунках Позивача.

По-друге, вказані архівні копії свідчать, що протягом 2001року Позивачу нараховувалася заробітна плата із врахування 50 % надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці, а протягом 2002року по січень 2004року включно із врахуванням 30% такої надбавки, а в розрахунках Позивач безпідставно стверджує, що така надбавка в розмірі 30% виплачувалася протягом всіх спірних 35 місяців.

Більш того, за приписами постанови КМ України від 4 жовтня 1995 р. N 783 "Про надбавки до посадових окладів за особливий характер роботи та інтенсивність праці" та постанови КМ України від 4 липня 1995 р. N 488 "Про деякі зміни щодо матеріального забезпечення працівників прокуратури, судів, податкової служби, органів державної виконавчої влади та інших органів" встановлення зазначеної надбавки є правом керівника вищого рівня, а не обовязком, в межах затвердженого фонду оплати праці працівників апарату відповідного органа на відповідний бюджетний рік.

Всупереч вимогам ч.1 ст.71КАС України Позивач не надав суду жодних доказів щодо визнання незаконними рішень керівника вищого рівня щодо встановлення Позивачу надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці на 2002-2004року в розмірі 30% та наявність відповідних бюджетних асигнувань для здійснення таких видатків із встановленням такої надбавки в більших розмірах.

Таким чином, позовні вимоги Позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що посада заступника начальника Кіровоградського регіонального управління з питань банкрутства - повноважного представника по Житомирській області протягом спірного періоду відносилася до категорії державної служби, а тому спірні відносини, що виникли між сторонами по даній справі в тому числі щодо розміру заробітної плати та її складових регулюються правовими нормами Закону України "Про державну службу", що були чинні на день виникнення таких відносин.

Так, в розумінні частини першої статті цього ж Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Суб'єктами правовідносин у цьому випадку є державний службовець та власник або уповноважений ним орган.

Відповідно до положень статті 23 Закону України "Про державну службу" на час спірних відносин граничний вік перебування на державній службі становить 60 років для чоловіків. У разі необхідності керівник державного органу за погодженням з Начальником Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України може продовжити термін перебування на державній службі, але не більш як на п'ять років.

Згідно вимог п.3 ст.30 цього ж Закону досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби є самостійною підставою для припинення державної служби.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач досяг граничного віку перебування на державній службі 17 червня 2004року і рішень щодо продовження Позивачу терміну перебування на державній службі в установленому порядку не приймалося.

Крім цього, як вже зазначалося судом, наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 30 липня 2004 року N 284 з 02.08.2004року ліквідовано Регіональне управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України. Вказаним наказом утворено територіальні управління (відділи) з питань банкрутства Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції згідно з додатком на базі майна територіальних органів з питань банкрутства Міністерства, що ліквідуються, в тому числі Житомирський обласний відділ з питань банкрутства (Житомирська область).

Одночасно, відповідно до вказаного наказу визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства економіки України від 05.12.2000 N 266 "Про затвердження Типового положення про регіональне (обласне) управління з питань банкрутства Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції".

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 104, 105, 110 ЦК України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб.

За положеннями ч. 4 ст. 105 ЦК України до ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи, яка припиняється; ліквідатор такої юридичної особи представляє її у відносинах з третіми особами та виступає в суді від її імені, але не наділений відповідними владними повноваженнями щодо здійснення певних функцій держави.

Тобто, станом на 04.11.2004року Регіональне управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України в установленому порядку втратило всі владні повноваження щодо реалізації державної політики з питань банкрутства, в тому числі в Житомирській області.

Таким чином, поновлення 04.11.2004року Позивача на відповідній посаді судом розцінюється виключно як стадія виконання судового рішення, а не як продовження перебування Позивача на державній службі та виконання ним відповідних владних повноважень щодо реалізації державної політики з питань банкрутства, так як Позивач в силу досягнення граничного віку перебування на державній службі та в силу ліквідації відповідного територіального органу влади не міг продовжувати виконувати вказані посадові обов'язки та їх не виконував.

За приписами ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Суд вважає надані Позивачем табелі обліку використання робочу часу з вересня 2004року по червень 2006року неналежними доказами щодо спірних правовідносин. Вказані табелі не можуть розцінюватися як докази правомірності перебування Позивача на державній службі після досягнення граничного віку перебування на державній службі та в силу ліквідації цього територіального органу влади.

При цьому суд зазначає, що вказані табелі Позивачем направлялися не ліквідованому Регіональному управлінню з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, а Управлінню з питань власності та банкрутства і Департаменту з питань санації та банкрутства (без зазначення їх адрес та відомчого підпорядкування), з якими Позивач не перебував в жодних трудових відносинах (а.с.43-68т.1).

Безспірно, відповідно до положень ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Суд також критично оцінює доводи Позивача про те, що з часу поновлення його на посаді трудова книжка йому не видавалася і місце її знаходження не відоме по теперішній час.

Разом з тим, відповідно до дослідженої судом копії супровідного листа від 02.09.2005року про направлення на адресу Міністерства економіки України Позивачем копій відповідних сторінок саме своєї трудової книжки прямо вбачається, що 29.08.2005року приватним нотаріусом засвідчувалася копія трудової книжки Позивача. Тобто, 29.08.2005року трудова книжка знаходилася безпосередньо у самого Позивача (а.с.42т.1).

На підставі викладеного суд робить висновок що спірні відносини Позивача зумовлені наказом голови ліквідаційної комісії Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 04.11.2004року №63-к не можуть розцінюватися як продовження перебування Позивача на державній службі та не можуть породжувати права Позивача на отримання за вказаний спірний період відповідної заробітної плати державного службовця відповідної категорії.

Таким чином, позовні вимоги Позивача в частині стягнення зазначених коштів, як заборгованості із заробітної плати за період з 09.09.2004року по 01.08.2006року, в тому числі у вигляді матеріальної допомоги, та їх індексації, не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Досліджені судом письмові докази свідчать про наявність з 04.11.2004року по серпень 2006року певних відносин Позивача з головою ліквідаційної комісії Регіонального управління з питань банкрутства (Кіровоградська, Вінницька, Черкаська, Житомирська області) Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, окремими структурними підрозділами цього міністерства, але такі відносини не були зумовлені перебуванням Позивача в цей період на державній службі та виконанням ним відповідних владних повноважень щодо реалізації державної політики з питань банкрутства, а тому не можуть бути предметом судового розгляду в даній адміністративній справі.

Разом з тим, такий висновок суду не позбавляє права Позивача на звернення до суду в порядку цивільного судочинства щодо відшкодування певних збитків завданих Позивачу.

Суд вважає також безпідставними позовні вимоги Позивача щодо стягнення грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, передбаченої Законом України "Про державну службу".

Безспірно, згідно з частиною 13 статті 37 цього Закону державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Тобто, чинне на період спірних відносин, законодавство у сфері реалізації громадянами права на державну службу передбачало, що для отримання права на виплату такої грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів, необхідною є наявність таких підстав як вихід на пенсію та стаж державної служби не менш як 10 років.

Разом з тим, Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про настання такого юридичного факту, необхідного для виплати цієї грошової допомоги, як його (Позивача) вихід на пенсію державного службовця.

Більш того, Позивач в позовних вимогах зазначає, що саме з вини Відповідачів, які не видали йому всі необхідні документи для призначення пенсії державного службовця, Позивач не отримує таку пенсію.

Одночасно суд зазначає, що ухвалою суду від 23.09.2016року позовні вимоги Позивача в частині зобов'язання видати всі необхідні документи для призначення пенсії державного службовця залишені без розгляду по причині не усунення Позивачем недоліків позовної заяви в цій частині.

Суд також вважає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 30000,00грн. з огляду на таке.

Загальновідомо, що відповідно до положень Конституції України і чинного законодавства України фізичні особи мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушень їх прав, свобод і законних інтересів. При вирішенні спору в цій частині підлягають обов'язковому з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювачів, наявність причинного зв'язку між такою шкодою та діями і вини в її заподіюванні.

Всупереч вимогам ст.71 КАС України Позивачем не надано суду жодних відповідних доказів завдання йому моральної шкоди саме в розмірі, вказаному в позові.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, Міністерства економіки України відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Суддя О.В. Капинос

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 01 листопада 2016 р.