Справа № 753/1209/17
Суддя: Кириченко Н. О.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1209/17
провадження № 2-а/753/174/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Кириченко Н.О. розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у січні 2017 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом в якому просив визнати бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо виплати у 2016 році позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі меншому, ніж передбачено ч. 4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправною; зобов'язати відповідача вчинити дії щодо перерахунку, донарахуванню та виплати позивачу щорічної разової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, що визначено ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на час здійснення виплати з урахуванням вже проведених нарахувань.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначав, що він має статус інваліда війни 2 групи та йому повинні виплачувати щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня відповідно до ст. 13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат. Однак, така виплата йому була здійснена у значно нижчому розмірі, ніж це передбачено законодавством. Позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про виплату одноразової щорічної грошової допомоги як інваліду війни 2 групи у розмірі визначеному ст. 13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із врахуванням проведених виплат у сумі 2600 грн.) та виплатити йому 6440 грн., однак отримав відмову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2017 року відкрито провадження у справі, яке ухвалено провести у скороченому провадженні згідно приписів ст. 183-2 КАС України.

З письмових заперечень представника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат вбачається, що проти задоволення позову він заперечує в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до матеріалів справи, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, заперечення, оцінивши подані у справі докази та наведені сторонами письмові доводи і пояснення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, є інвалідом війни ІІ групи, що вбачається з копії відповідного посвідчення серії В-І №009056 від 10.02.2016 року.

У квітні 2016 року позивач отримав щорічну разову грошову допомогу у сумі 2600 грн. Не погоджуючись з розміром отримуваної допомоги, він звернувся до відповідача із письмовою заявою про проведення перерахунку та виплати недоотриманої щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі визначеному ст. 13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тобто, восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що на момент проведених виплат мала становити 9040,00 грн., тоді як виплатили лише 2600 грн.

Однак, листом Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 06.10.2016 року позивачеві відмовлено у такому перерахунку та виплаті.

Відповідач у своїх запереченнях просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог зазначаючи, що під час нарахування і виплати позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня діяв відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частина п'ятої якої визначає, що ця допомога виплачується у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. На 2016 рік Кабінет Міністрів України Постановою від 02.03.2016 р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» установив, що інвалідам війни другої групи зазначена допомога виплачується у розмірі 2600, 00 грн. Саме в такому розмірі позивачем було отримано у квітні 2016 року щорічну разову грошову допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини п'ятої ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В статті 95 частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії або грошової допомоги узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Велікода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

В силу вимог п. 1 частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни другої групи - 2600 гривень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) діяли у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством, оскільки щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 2600,00грн. (що визнано сторонами та підтверджується матеріалами справи) відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 46, 95 Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, ст.ст. 9, 17-19, 69-72, 94, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ Н.О. Кириченко