Справа № 820/153/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

10.03.2017 р. № 820/153/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді: Мар'єнко Л.М.,

при секретареві судового засідання : Вождаєвій М.О.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Анушкевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Першого заступника прокурора Харківської області Степанова Артема Борисовича про визнання бездіяльності протиправною, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Першого заступника прокурора Харківської області Степанова Артема Борисовича, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Відповідача, що полягає у не проведенні службової перевірки за скаргою Позивача від 05.09.2016 відносно прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Макаренко М.М. та працівників поліції, що знаходилися 26.08.2016 в адміністративній будівлі АК «Харківобленерго», розташованому за адресою: Харківська область, м. Зміїв, Таранівське Шосе, буд 7-Б.

Через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження.

В обґрунтування клопотання вказано, що спір виник у правовідносинах з приводу правомірності дій відповідача під час розгляду звернення позивача з питань проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000060 та вжиття відповідних заходів реагування стосовно співробітників Чугуївської місцевої прокуратури та СВ Зміїівського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області, через що, виходячи з положень норм КПК України, вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, натомість вимоги позивача підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення вказане клопотання, яке підтримала представник відповідача - Анушкевич О.І., посилаючись на обставини, які й ньому викладені.

Представник позивача ОСОБА_1 проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, позивач початково звернувся до відповідача зі скаргою на дії 10-15 невідомих осіб, які виявились посадовцями Чугуївської місцевої прокуратури та Зміїівського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області, в якій просив провести перевірку їх незаконних дій з блокування будівлі Зміївського РВ "Енергозбут" АК "Харківобленерго", проведення огляду місця події -кабінету № 3 вказаної будівлі без присутності позивача, як начальника Зміївського РВ "Енергозбут", обмеження волі та пересування співробітників підприємства, фактичного затримання позивача, яке полягало у ненаданні йому можливості увійти в будівлю та що ніяким чином не було зафіксовано процесуально та притягнути останніх до відповідальності. Тобто, вказану скаргу подано не на процесуальні дії слідчого в рамках кримінального провадження № 0000060.

З'ясувавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

З аналізу вищезазначених норм суд приходить до висновку, що публічно-правовий спір в адміністративному судочинстві, це не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, в якому суб'єкт владних повноважень здійснює свої владні управлінські функції.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до прокуратури Харківської області зі скаргою від 05.09.2016 на незаконні дії невідомих йому посадовців Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області та прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Макаренка М.М., які полягали у захопленні та блокуванні ними 26.08.2016 будівлі Зміївського РВ "Енергозбут" АК "Харківобленерго", недопуску позивача, як начальника Зміївського РВ "Енергозбут" при здійсненні огляду місця події - кабінету № 3 будівлі, обмеження його пересування та всіх працівників установи. У вказаному зверненні позивач просив призначити та провести службове розслідування відносно працівників Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області та прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Макаренка М.М., які брали участь у вказаній події, відсторонити їх від виконання службових обов'язків, притягнути їх до відповідальності, а у разі наявності в діях кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР, повідомити заявника про результати службового розслідування ( а.с.8).

У відповідь на скаргу позивача, першим заступником прокурора Харківської області Степановим А. Б. було надано відповідь від 08.11.2016 № 04/2/2-1067-16 ( а.с.10-11), зі змісту якої вбачається, з урахуванням пояснень представника відповідача, що під час перевірки встановлено, що СВ Зміївського ВП Чугуївського ГУНП в Харківській області проводилось досудове розслідуванні у кримінальному провадженні №0000060 за ч.3 ст.368 КК України, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалось Чугуївською місцевою прокуратурою. З огляду на норми кримінального процесуального законодавства, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення 26.08.2016 слідчим проведено огляд місця події, а саме службового приміщення підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, а також виконано інші слідчі (розшукові) дії. Вивченням матеріалів кримінального провадження №0000060 встановлено, що ОСОБА_3 (позивач) не є його учасником, а тому, останньому було повідомлено, що за його доводами на даний час відсутні підстави для проведення службової перевірки стосовно прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Макаренка М.М. Щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявнику повідомлено, що його звернення не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а тому підстави для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку проведення досудового розслідування відсутні. Також, ОСОБА_3 роз'яснено порядок оскарження, що передбачено КПК України. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000060 завершено, до Зміївського районного суду у порядку ст.291 КПК України стосовно фігуранта направлено обвинувальний акт з додатками. Судовий розгляд справи триває.

Позивач, вважаючи названу відповідь формальною відпискою звернувся за захистом своїх інтересів у судовому порядку, оскільки, на його думку, відповідач ухилявся від проведення перевірки відносно незаконних дій вказаних посадових осіб, водночас посилання останнього на норми КПК України є безпідставними в контексті того, що подана скарга не заявою про вчинення кримінального правопорушення та позивач не оскаржував незаконні дії посадовців в порядку КПК України.

Вирішуючи клопотання відповідача по суті, суд зазначає, що позивач фактично оскаржує неналежне здійснення відповідачем контролю за дотриманням підвідомчими органами вимог чинного законодавства під час проведення оперативно-розшукової діяльності.

При цьому, відповідно до ст.2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» встановлено, що Підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов'язані: виконувати письмові доручення слідчого, вказівки прокурора та ухвали слідчого судді суду і запити повноважних державних органів, установ та організацій про проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно з ч.1 ст. 14 вказаного Закону, нагляд за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності здійснюється Генеральним прокурором, його заступниками, керівниками регіональних прокуратур, їх першими заступниками та заступниками, а також уповноваженими наказом Генерального прокурора прокурорами Генеральної прокуратури України та уповноваженими наказом керівника регіональної прокуратури прокурорами відповідних регіональних прокуратур.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.14 Закону, прокурор в межах своєї компетенції: перевіряє скарги на порушення законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, з ознайомленням у необхідних випадках з оперативно-розшуковими матеріалами.

Таким чином, спір виник не з приводу реалізації відповідачем управлінських функції як суб'єктом владних повноважень, а з правовідносин, котрі склались при організації останнім виконання функції нагляду за додержанням підконтрольними органами вимог чинного законодавства під час здійснення ними своєї діяльності в рамках КПК України.

В силу положень ч.1 ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення ( ч.1 ст.4 КПК України).

Статтями 303-307 КПК України встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування.

З огляду на наведений характер правовідносин, вимоги позивача не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язані із оскарженням бездіяльності відповідача під час здійснення контролю за виконанням правоохоронних функцій підлеглих органів. Їх розгляд можливий лише у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, адже процесуальна діяльність посадових осіб правоохоронних органів має свої особливості та не віднесена до сфери управлінської діяльності.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За приписами ч.2 та 3 вказаної статті, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Враховуючи наведене, клопотання відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до Першого заступника прокурора Харківської області Степанова Артема Борисовича про визнання бездіяльності протиправною, підлягає закриттю, оскільки така не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись відповідним місцевим судом в порядку, передбаченому КПК України .

Керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Першого заступника прокурора Харківської області Степанова Артема Борисовича про визнання бездіяльності протиправною.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Роз'яснити позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2017.

Суддя Мар'єнко Л.М.