Справа № 652/3252/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2017 р. м. Київ К/800/23551/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області (далі - УПФУ в Здолбунівському районі Рівненської області) про зобов'язання призначити дострокову пенсію,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах, як матері інваліда з дитинства, з дня звернення з відповідною заявою. В обґрунтування вимог зазначала, що її син - ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства, у зв'язку з чим вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 17 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ). Однак, УПФУ в Здолбунівському районі Рівненської області відмовило їй у призначенні такої пенсії, оскільки згідно з медичним висновком, ОСОБА_5 не мав медичних показань для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення ним 6-ти річного віку. Вважаючи відмову відповідача неправомірною, просила суд задовольнити позовні вимоги.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову УПФУ у Здолбунівському районі Рівненської області у призначенні ОСОБА_4 дострокової пенсії, передбаченої пунктом 3 розділу ХV Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Зобов'язано УПФУ у Здолбунівському районі Рівненської області призначити ОСОБА_4 дострокову пенсію, передбачену пунктом 3 розділу ХV Закону № 1058-IV, з урахуванням дати її звернення із відповідною заявою.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нову постанову про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, Законів №1788-ХІІ і № 1058-IV) та постанови Пенсійного фонду від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»» (далі - Порядок № 22-1). Вказує, що апеляційний суд не дав належної правової оцінки обставинам справи та документам, що свідчать про те, що її син є інвалідом з дитинства.

В запереченнях на скаргу УПФУ у Здолбунівському районі Рівненської області просить залишити її без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін. Вказує, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судом правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки, що відповідають нормам законодавства, якими врегульоване питання призначення такого виду пенсії.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 04 листопада 2003 року ОСОБА_5 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи (інвалід з дитинства).

25 червня 2013 року позивач звернулася до УПФУ в Здолбунівському районі із заявою про призначення їй пенсії за нормами статті 17 Закону №1788-ХІІ, оскільки досягла 50 річного віку та виховувала інваліда з дитинства до шести років. Проте, листом від 16 жовтня 2013 року № 1751-04/01 УПФУ в Здолбунівському районі відмовило ОСОБА_4 в призначенні такої пенсії з тих підстав, що згідно з медичним висновком ЛКК від 25 вересня 2013 року № 584 ОСОБА_5 не мав медичних показань для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення ним 6-ти річного віку.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством передбачено можливість оформлення дострокової пенсії матері або батьку дитини-інваліда, які виховали дитину до 6-ти річного віку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив з того, що позивач не має права на призначення пенсії за нормами статті 17 Закону №1788-ХІІ, оскільки згідно з медичним висновком ЛКК від 25 вересня 2013 року № 584 інвалідність дитині позивача встановлено поза межами віку, з яким законодавство пов'язує право на пенсії матерям інвалідів з дитинства.

Проте такі висновки є передчасними з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 17 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон № 1058-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого зазначеним Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

За умовами абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Пунктом 25 Порядку № 22-1, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Отже, зміст наведених норм закону дає підстави для висновку, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27 травня 2014 року (справа № 21- 133а14) та від 02 грудня 2014 року (справа № 21- 534а14).

Як встановлено судами, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах став медичний висновок ЛКК від 25 вересня 2013 року № 584, згідно з яким ОСОБА_5 не мав медичних показань для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення ним 6-ти річного віку. Цей висновок підписано головою комісії ОСОБА_6, та членами комісії - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 28).

Разом з тим, в матеріалах справи є інший медичний висновок ЛКК від 20 травня 2013 року № 257, у якому зазначено, що ОСОБА_5 встановлено діагноз : ДЦП в формі нижнього спастичного парапарезу і це захворювання, що призвело до інвалідності ІІІ групи, мало місце до 6-ти річного віку. Цей висновок також підписано головою комісії ОСОБА_6, та членами комісії - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с. 29).

Тобто, одна і та ж лікасько - консультативна комісія Комінального закладу охорони здоров'я «Здолбунівський районний центр первинної медичної допомоги» з розривом у часі 4 місяці прийняла протилежні рішення щодо причин, за яких дитині позивача з діагнозом ДЦП (дитячий церебральний параліч) встановлено ІІІ групу інвалідності.

В матеріалах справи, крім того, є довідка МСЕК № 046287, згідно із записами якої ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства (а.с. 12) ; медичний висновок на дитину від 11 червня 1993 року № 2213/113, в якому, зазначено, що ОСОБА_5 хворіє на ДЦП в формі нижнього спастичного парапарезу і існуюче захворювання та патологічний стан відповідають розділу І пункту 1 Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 16 років, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 грудня 1991 року № 175 ( а.с. 13) та виписка з історії хвороби, де вказано, що ОСОБА_5 хворіє з раннього дитинства і йому, зокрема, встановлено діагноз резидуально-органічний синдром центральної нервової системи у вигляді розсіяної неврологічної симптоматики. Нижній парапарез з порушенням функції тазових органів по типу затримки та недостатнього контролю за актом сечовипуску, виражений антено-вегетативний синдром з розладами емоційно-вольової сфери, помірне порушення функції ЦНС. (а.с. 14).

Відповідно до пункту 43 Порядку № 22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Із тексту листа УПФУ в Здолбунівському районі Рівненської області від 16 жовтня 2013 року № 1751-04/01 видно, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за нормами статті 17 Закону №1788-ХІІ став саме висновок ЛКК від 25 вересня 2013 року № 584.

Однак, за наявності інших документів, що спростовують зазначену в ньому інформацію, відповідач не мав правових підстав відмовити особі, що звернулася із заявою про призначення пенсії лише на підставі цього рішення, оскільки це суперечить приписами пункту 43 Порядку № 22-1.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, які документи ОСОБА_4 надала УПФУ в Здолбунівському районі Рівненської області для призначення їй пенсії, а вирішуючи спір, суди ці обставини не з'ясували, не перевірили чому саме УПФУ в Здолбунівському районі Рівненської області надало перевагу медичному висновку ЛКК від 25 вересня 2013 року № 584, а не попередньому висновку від 20 травня 2013 року № 257 та не дали належної правової оцінки іншим медичним документам щодо причин інвалідності дитини позивача.

Отже, висновки судів не ґрунтуються на всебічно досліджених обставинах справи, а судові рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судові рішення, підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк