Справа № 2а-3918/12/1370
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року справа № 2а-3918/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представників позивача - Буланівець Я.В., Янклевича Я.Є.

представника відповідача - Стецьків Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.02.2012 року № /2566 форма "Р", № /2567 форма "В1", № /2568 форма "П", № /2582 форма "В4", № /0/2603 форма "Р", № /2609 форма "С" та від 04.05.2012 року № /1398 форма "Р", № /1397 форма "Р".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем було проведено планову виїзну перевірку товариства за результатами якої складено акт. На підставі акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 21.02.2012 року № /2566 форма "Р"; № /2567 форма "В1"; № /2568 форма "П"; № /2582 форма "В4"; № /0/2603 форма "Р"; № /2609 форма "С" та від 04 травня 2012 року форми "Р" № /1398 та № /1397. Позивач вважає, що висновок податкового органу, що наведений в акті перевірки, щодо неналежності оформлення наданих послуг по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу є помилковим, оскільки технічний супровід виробничого процесу здійснюється на підставі договору № 01/09 від 01.01.2009 року, укладеного між позивачем та ТзОВ "Монді Пекеджінг Бухарест", факт надання послуг підтверджується актами про надання послуг і ці послуги по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу використовуються в господарській діяльності товариства, від яких товариством отримано економічну вигоду. Реальність господарських операцій із контрагентами підтверджена всіма необхідними первинними бухгалтерськими документами, зокрема, договорами, видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно матеріальних цінностей, податковими накладними, банківськими виписками, платіжними дорученнями, актами звірки взаєморозрахунків сторін, актами прийняття-передачі виконаних робіт, оборотно-сальдовими відомостями, розшифровками податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів. Також позивач вказує, що працівники товариства, які отримували готівкові кошти під звіт на господарські потреби, під час складання авансових звітів долучили усі необхідні та належним чином оформлені підтверджуючі документи про використання цих готівкових коштів на господарські потреби і ці документи були надані податковому органу для перевірки, а тому вважає, що товариством не допущено порушення положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" та "Положення про ведення касових операцій у національній валюті України". Додатково позивач зазначив у своїх письмових поясненнях, що дерев'яні піддони та кришки, які поставленні ТзОВ «Акцент» є необхідні товариству для складання паперових мішків, які виготовляються товариством, з метою подальшої їх реалізації покупцям, що і являється основним статутним видом діяльності позивача, що обґрунтовує господарську мету та є підтверджене усіма належним чином завіреними первинними документами. Щодо контргента ПП «Воля», зазначає, що наявність вироку Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2012 р. у справі № 1319/5265/2012 не слід вважати достатньою правовою підставою для ствердження про безпідставність сформованого ТзОВ «Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн» податкового кредиту на суму 17 600,00 грн. по взаєморозрахунках з ПП «Воллі», оскільки у вироку суду не вказано про незаконність господарської операції, яка була здійснена між ТзОВ «Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн» та ПП «Воллі» згідно договору підряду № 130411 від 12 квітня 2011 року. Оскільки, у матеріалах справи наявні всі необхідні первинні документи, передбаченні законодавством та які оформленні належним чином, позивач вважає доводи податкового органу про нікчемність правочинів та про неможливість контрагентів реально поставити/отримати товар, надати послуги/виконати роботи безпідставними.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що за результатами проведеної планової виїзної перевірки складено акт від 31.01.2012 №93/23-1/35333192 "Про результати планової виїзної перевірки ТзОВ "Монді Пекенджінг Бегс Юкрейн", за період з 01.01.2010р. по 30.09.2011р. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 30.09.2011р." на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Перевіркою повноти визначення скоригованого валового доходу та доходу від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт,послуг)) за період з 01.01.2010 по 30.09.2011 встановлено його заниження на суму - 88 589 грн. Перевіркою повноти визначення валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.10 по 30.09.11 встановлено їх завищення всього в сумі 690 213 грн. У всіх актах про надання послуг, складених на виконання умов договору № 01/09 від 01.01.09 року не вказано обсяги наданих послуг в натуральному виразі, не конкретизовано зміст наданих послуг, їх об'єм, вартість. Акти не містять інформації про фактично понесені витрати на здійснення послуг по технічному супроводу виробничого процесу, відсутній розрахунок вартості виконаних робіт. Також до перевірки не представлено документи, які б підтверджували, що дані послуги використані у господарській діяльності товариства, внаслідок чого завищено загальновиробничі витрати, що відображені у рядку 06.1 ЗВ "Загальновиробничі витрати" по декларації з податку на прибуток за 2-3 квартали 2011 на загальну суму - 184 399, 56 грн. Дані порушення призвели до заниження податкового зобов'язання по податку на прибуток за 2010 рік у сумі - 133 319, 00 грн. завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2011 року на суму 61 125 грн., за ІІ квартал 2011 року на 126 304 грн., за ІІ-ІІІ квартали 2011 року на 184 400 гривень. Перевіркою також встановлено, що товариством безпідставно сформовано податковий кредит на суму 17 600 грн. по взаєморозрахунках із ПП "Воллі", завищено податковий кредит на суму 35 149,00 грн. та по взаєморозрахунках з контрагентом постачальника ТзОВ "Акцент" завищено суму валових витрат в сумі 87 716, 48 грн. Перевіркою встановлено відсутність поставок товарів при проведенні взаєморозрахунків із ПП "МКМ-Сервіс" на суму 17 717, 75 грн. та ТзОВ "Лантанбуд" на суму 66 846, 88 грн. Також встановлено факт відвантаження товарів невстановленим суб'єктам господарювання, занижено податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 17 717, 75 грн. за рахунок реалізації товарів невстановленим особам. Відповідач, зазначив, що позивач безпідставно включив до складу валових витрат вартість послуг, отриманих від ТзОВ "Монді Пекеджінг Бухарест", що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 120 499, 33 грн. Перевіркою повноти нарахування ПДВ (визначення суми податку, що підлягає (підлягала) бюджетному відшкодуванню) за період з 01.01.10 по 30.09.11, встановлено завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 234 456, 00 грн. та завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за вересень 2011 року на суму 5 757 грн. Щодо питанню правильності обчислення та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб встановлено, що підприємством видавались готівкові кошти під звіт на господарські потреби без належно оформлених документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів на суму 2 046, 90 грн., в наслідок чого занижено грошове зобов'язання по прибутковому податку з робітників і службовців в сумі 668, 27 грн. Крім того, відповідач зазначив, що перевіркою податкового кредиту встановлено, що згідно укладеної угоди від 11 №130411 ТзОВ «Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" здійснювало взаємовідносини з ПП «Воллі» по виконанні будівельно монтажних робіт по реконструкції незадіяних існуючих приміщень позивача під склади паперу та готової продукції та зазначив, що судом встановлено факт фіктивності ПП «Воллі», про що свідчить вирок Сихівського районного суду м.Львова від 26.12.2012 у кримінальній справі №1319/5265/2012, яким визнано винним керівника ПП «Воллі» ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.4 ст.358 КК України, тому позивач безпідставно сформував податковий кредит на суму 17 600 грн. по взаєморозрахунках з ПП «Воллі». Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Судом встановлено, що на підставі направлень ДПІ у Жидачівському районі від 12.12.2011 р. № 437- 444 та від 13.01.2012 р. № 1 працівниками податкової інспекції проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2011 року за результатами якої складено акт від 31 січня 2012 року № 93/23-1/35333192.

В акті перевірки податковий орган зазначив, що плановою виїзною документальною перевіркою ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" встановлено порушення :

- п.4.1 ст.4, п.п. 5.2.1. п. 5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 статті 5 п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України від 28.12.94 № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції Закону України від 22.05.97 №283/97-ВР, із внесеними змінами та доповненнями), п.138.1., пп.138.10.1 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із внесеним змінами та доповненнями, встановлено заниження суми податку на прибуток за 2010 рік на 133 319 грн. в тому числі за три квартали 2010 р. на 101 904 грн., за четвертий квартал 2010 р. на 31415 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за період з 01.01.2011 по 30.09.2011 р. на суму 245 525 грн., у тому числі: за перший квартал 2011 р. на 61125 грн., за другий квартал 2011 р. на 126304 грн., за третій квартал на 58096 грн.;

- п.4.1 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3 , пп.7.4.1 та пп.7.4.4 статті 7 Закону України від 03.04.97 №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (із змінами та доповненнями), та п.14.1.181 ст.14, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2., п.198.3, п.198.4 ст.198, п.200.1., п. 200.2., п.200.3., п.200.4. ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ із змінами та доповненнями, встановлено завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 234456,00 грн. та завищення від'ємного значення з податку на додану вартість за вересень 2011 на суму 5 757,00 грн.;

- п.3.1 п.7.39 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління НБУ України від 15.12.2004 р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. №40/10320, а саме : відсутність платіжних документів, які підтверджують сплату підприємством готівкових коштів в розмірі 2046,90 грн.;

- п.п.9. 10.3 п. 9.10 ст. 9 Закону України від 22.05.2003 N889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" із змінами і доповненнями в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді , що перевірявся на загальну суму 668,27 грн.;

- п.п."б" п.19.2 ст. 19 Закону України від 22.05.2003 №889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" із внесеними змінами і доповненнями в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства, щодо правильності заповнення розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку , і сум утриманого з них податку, саме : не включено в розрахунок суми нарахованого та виплаченого доходу приватним підприємцям.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Жидачівському районі складено акт від 31.01.2012 №93/23-1/35333192 та на підставі акту було прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 21.02.2012 №/2566, згідно якого позивачу збільшено суму грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 133319,00грн. та штрафними фінансовими санкціями у розмірі 33330,00грн.;

від 21.02.2012 №/2567, згідно якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 234456,00грн. та штрафними фінансовими санкціями у розмірі 33301,00грн;

від 21.02.2012 №/2568, згідно якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 245525,00грн.;

від 21.02.2012 №/2582, згідно якого позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5757,00грн.;

від 21.02.2012 №/0/2603, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з прибуткового податку з робітників і службовців за основним платежем 668,27грн. та штрафними фінансовими санкціями у розмірі 600,31грн.;

від 21.02.2012 №/2609; згідно якого до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2046,90грн.;

від 04.05.2012 №/1398, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 361,23грн. основного платежу;

від 04.05.2012 №/1397, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 600,31 грн. штрафні (фінансові)санкції.

За висновками відповідача, позивач необґрунтовано відніс до складу валових витрат та складу податкового кредиту витрати від реалізації товарів та наданих послуг, з посиланням, що підприємством не доведена реальність операцій, не підтверджується реальність часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, виробничо-складських приміщень та іншого майна, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, а тому відповідач вважає, зазначені правочини нікчемними, посилаючись на ст. ст. 215, 216, 228 ЦК України.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі -валові витрати) -сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 даного Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п. п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 вищезазначеного Закону валові витрати мають бути підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" заборонено установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені у цьому Законі.

Відповідно до п.138.2 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконання робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме : прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.п.138.10.3. п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг : а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на склад готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на перепродажну підготовку товарів; г) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту, в період до 01.01.2011 року регламентувався приписами Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР, із змінами та доповненнями, яких платник податків зобов'язаний дотримуватися, і виключно за умови порушення яких, формування податкового кредиту може бути визнано неправомірним.

Згідно з п.п. 7.4.1. п.7.4 ст. 7 Закону України № 168 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів ( у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподаткування операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.7.7.1. п.7.7. ст.7 Закону № 168 сума податку, що підлягає сплаті до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди ( у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності -зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з п.п.7.7.2 ст.7 Закону України, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з : придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з до п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 7 Інструкції "Про службові відрядження в межах України та за кордон" № 59 від 13.03.1998 із внесеними змінами і доповненнями, чинна на момент спірних правовідносин, витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Відповідно до п.2.1. "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затверджене постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637, чинна на момент спірних правовідносин, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України), іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно п. 2.12. "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затверджене постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637, чинна на момент спірних правовідносин, фізичні особи -довірені особи підприємств (юридичних осіб), які відповідно до законодавства України одержали готівку з поточного рахунку із застосуванням корпоративного спеціального платіжного засобу або особистого спеціального платіжного засобу, використовують її за призначенням без оприбуткування в касі. Зазначені довірені особи подають до бухгалтерії підприємства звіт про використання коштів разом із підтвердними документами в установлені строки і порядку, що визначені для підзвітних осіб законодавством України, а також документи про одержання готівки з поточного рахунку (чек банкомата, копія видаткового ордера, довідки за встановленими формами, сліп, квитанція торговельного термінала тощо) разом з невитраченим залишком готівки.

Судом встановлено, що 31 травня 2010 року ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн", згідно видаткової накладної № ГП-00167 від 31.05.2010 та довіреності № 107 від 31.05.2010 було передано ТзОВ "МКМ-Сервіс" у власність мішки паперові 45*93*12 3-х шар., МКМ-сервіс без друку в кількості 40 575 шт. на суму 106 306, 50 грн. в т.ч. ПДВ 17 717, 75 грн. Зазначені мішки паперові отримані покупцем найманим транспортом, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 31 травня 2010 року. Оплату за отримані паперові мішки покупцем ТзОВ "МКМ-Сервіс" проведено позивачу в повному розмірі.

04 травня 2011 року між ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" (надалі постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Лантанбуд" (надалі покупець) було укладено Договір поставки № 25-1/11, згідно до якого постачальник зобов'язувався виготовити і передати у власність покупця мішки паперові, а покупець зобов'язувався прийняти і оплатити їх на умовах даного Договору. На виконання умов вищезазначеного Договору поставки, поставщик 19.05.2011 та 20.06.2011 поставив та передав у власність покупцеві мішки паперові на загальну суму 401 081, 28 грн. в т. ч. ПДВ. Поставки покупцеві вищезазначених паперових мішків була здійснена на підставі видаткових накладних : № ГП-00196 від 19.05.2011 на суму 267 351, 36 грн. та довіреності № 34 від 19.05.2011; та № ГП-00254 від 20.06.2011 на суму 133 729,92 грн. в т.ч. ПДВ та довіреності № 41 від 20.06.2011 року. Зазначені паперові мішки доставлені покупцем найманим транспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 19.05.2010 та від 20.06.2011. Оплату за отримані паперові мішки ТзОВ "Лантанбуд" (покупець) проведено позивачу в повному розмірі.

16 березня 2009 року між ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" ( надалі покупець) та ТзОВ "Акцент" (надалі продавець) було укладено Договір поставки № 2, згідно з яким продавець зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим Договором поставляти і передавати у власність покупцю товар (дерев'яні піддони та кришки), а покупець зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, приймати цей товар та вчасно проводити його оплату. На виконання умов вищезазначеного договору продавцем в період з 01.06.2010 по 01.07.2010 було поставлено та передано у власність покупцеві піддони дерев'яні (під мішок) та кришки дерев'яні (під мішок) на загальну суму 105 265, 78 грн. в т.ч. ПДВ 17 549, 30 грн. Поставку зазначених піддонів дерев'яних та кришок було здійснено поставщиком позивачу на підставі видаткових накладних : № 16/М від 01.06.2010 на суму 5 832, 00 грн. в т.ч. ПДВ; № 17/М від 03.06.2010 на суму 26 699, 04 грн. в т.ч. ПДВ; № 18/М від 13.06.2010 на суму 22 032, 72 грн. в т.ч. ПДВ; № 19/М від 21.06.2010 на суму 24 299,16 грн. в т.ч. ПДВ; № 20/М від 01.07.2010 на суму 26 432,88 грн. в т.ч. ПДВ та довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, які були видані у встановленому законодавством порядку покупцем продавцеві. Поставка піддонів дерев'яних та кришок Товариству «Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн» здійснювалася транспортом Продавця та за його рахунок. Копії платіжних доручень про плату Продавцеві коштів, оборотньо-сальдові відомості, картка рахунку за період з 01.06.2010 по 10.07.2010, акт звірки взаєморозрахунків та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на ТзОВ «Акцент», копії яких долучено до матеріалів справи.

Щодо твердження податкового органу в акті № 93/23-1/35333192 від 31.01.2012 р. про нікчемність правочинів, суд зазначає, що відповідно до ч.2.ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним розгляду у судовому порядку не підлягають, оскільки визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, а ст. 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Підставою для недійсності правочину згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", визначено, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Згідно з ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу -землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Дана позиція викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Виходячи із принципу індивідуальної відповідальності, позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів, зокрема несплату податків чи недостовірність його відомостей, тобто недобросовісність контрагентів не може перекладатися на позивача.

На це також звертає увагу Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що якщо національні органи влади за відсутності будь-яких даних на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій у ланцюгу поставок, або яких-небудь даних на поінформованість про таке порушення, все ж таки піддають покаранню покупця оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої обов'язки, за діяння постачальник валових доходів та податкових зобов'язань за, який знаходився поза контролем покупця і по відношенню до якого у нього не було засобів відстеження забезпечення виконання його обов'язку щодо сплати податку на додану вартість, то органи влади виходять за межі дозволеного і порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Слід зазначити, що оскільки податковий орган в акті № 93/23-1/35333192 від 31.01.2012 р. приходить до висновку про те, що правочини між ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" і ПП "МКМ-Сервіс" та ТзОВ "Лантанбуд" є нікчемними, то при визначенні податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість повинні були врахувати факти завищення валових доходів та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, сформованих позивачем по господарським зобов'язанням поставки ПП "МКМ-Сервіс" та ТзОВ "Лантанбуд" мішків паперових, оскільки кошти отримані від останніх позивачем були включені до валового доходу, а податок на додану вартість, який був в ціні товару включений до податкових зобов'язань ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн".

Судом встановлено, що 01.01.2009 між позивачем (надалі замовник) та ТзОВ "Монді Пекеджінг Бухарест" (Румунія) (надалі виконавець) укладено Договір № 01/09 про надання послуг виконавцем по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу замовника. Згідно умов вищезазначеного договору про надання послуг замовник зобов'язаний працевлаштувати у встановленому законодавством порядку працівника виконавця який надаватиме послуги по технічному супроводу виробничого процесу замовника та проводити виплату заробітної плати працівнику виконавця як часткову компенсацію за надання послуг, передбачених даним Договором. На виконання умов вищезазначеного Договору про надання послуг, з урахуванням змін і доповнень до даного Договору, позивачем працевлаштовано у встановленому законодавством порядку працівника виконавця на посаду заступника генерального директора та розроблено і затверджено посадову інструкцію, згідно якої посадові обов'язки повністю відповідають предмету та умовам Договору № 01/09 від 01 січня 2009 року та щомісячно проводиться виплата позивачем працівнику виконавця заробітна плата, як часткова компенсація за послуги по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу. Окрім цього, щомісячно між замовником та виконавцем по даному договору складаються та підписуються у встановленому законодавством порядку акти про надання послуг по договору № 01/09 від 01 січня 2009 року та проводиться оплата виконавцеві у відповідності до умов даного договору. На підтвердження виконання умов договору № 01/09 від 01.01.2009 року позивач представив акти про надання послуг, контракт про прийняття працівника виконавця на роботу та посадову інструкцію, згідно якої посадові обов'язки повністю відповідають предмету та умовам договору № 01/09 від 01.01.2009.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про реальний характер наданих послуг по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу представником виконавця позивачеві та їх зв'язок із господарською діяльністю.

Також слід зазначити, що Договір № 01/09 про надання послуг, укладено сторонами 01 січня 2009 року, який набрав чинності з моменту його укладення. Під час проведення попередньої планової виїзної перевірки (за 2009 рік) цей договір та надані послуги по цьому договору також були предметом перевірки працівниками ДПІ у Жидачівському районі. І жодних зауважень до наданих послуг по цьому договору та актів про надання послуг у працівників податкового органу не було.

Згідно із частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до статті 1 цього ж Закону первинний документ -це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція -дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо -безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити : назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Всі представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" до первинних документів, не викликають у суду сумнівів що їх достовірності, підтверджують реальний характер здійснення господарських операцій та використання послуг по здійсненню технічного супроводу виробничого процесу у власній господарській діяльності, та спростовують висновок податкового органу про те, що позивач необґрунтовано відніс до складу валових витрат та складу податкового кредиту витрати від реалізації товарів та наданих послуг,

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача про невідповідність актів про надання послуг, укладених позивачем та ТзОВ "Монді Пекеджінг Бухарест" (Румунія), вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки такі акти містять необхідні реквізити, зокрема: назву документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а також відбитки печаток кожної з юридичних осіб. При цьому деталізація змісту і обсягу наданих послуг в актах прийому-передачі чи відсутність таких відомостей не впливає на формування податкового кредиту при реальному характері наданих послуг і підтвердженні їх використання в господарській діяльності.

Судом також встановлено, що працівники позивача, зазначені в акті перевірки, які отримували готівкові кошти під звіт на господарські потреби, під час складання авансових звітів долучили усі необхідні та належним чином оформлені підтверджуючі документи про використання цих готівкових коштів на господарські потреби, а тому позивачем не допущено порушення положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-ІУ від 22.05.2003 із внесеними змінами і доповненнями та "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затверджене постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637.

Що стосується взаємовідносин позивача з ПП «Воллі» судом встановлено, що 12 квітня 2011 року між ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" (далі-замовник) та ПП "Воллі" (далі-підрядник) було укладено Договір № 130411 підряду на виконання будівельно-монтажних робіт по реконструкції незадіяних існуючих приміщень ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" під склади паперу та готової продукції та погоджено договірну ціну. На виконання умов вищезазначеного договору у квітні 2012 року підрядником було виконано роботи згідно умов договору та передано замовнику на підставі актів приймання-передавання виконаних будівельних робіт від 29.04.2011 (Форма № КБ-2в; Форма № КБ-3). ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс юкрейн" провело оплату Підряднику в повному розмірі згідно умов Договору підряду № 130411 від 12.04.2011.

Однак, як встановлено вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2012 у кримінальній справі №1319/5265/2012 визнано винним керівника ПП «Воллі» ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.4 ст.358 КК України. Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 визнав себе винним у співучасті у фіктивному підприємництві, з використання суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності та співучасті у використанні завідомо підроблених документів.

Крім того, вироком Сихівського районного суду від 07.07.2014 року встановлено що підсудний ОСОБА_8 за попередньою змовою групи осіб із ОСОБА_7, ОСОБА_9 знаючи, що члени групи-співвиконавці фіктивного підприємства ПП «Воллі», ТзОВ «Крафт ЛВ», були формальними директорами та отримували за це винагороди в сумі від 1 500 грн до 3000 грн. Зазначено, що не здійснювалась підприємницька діяльність ТзОВ «Промтехметал», ПП «Воллі», ТзОВ «Крафт ЛВ» та спільно з невстановленими слідством особами, переслідуючи корисливі мотиви та мету на безпідставне завищення податкового кредиту підприємствами-вигодонабувачами, було здійснено незаконне використання завідомо підроблених документів. Зібрані у ході судового слідства докази підтверджують, що згідно показань директора ТзОВ «Крафт ЛВ» ОСОБА_9, свідка директора ПП «Воллі» ОСОБА_7, вони являлись формальними керівниками, проте діяльності товариство не здійснювало, жодних первинних бухгалтерських документів не підписували, звітності не подавали.

Слід зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 01.12.2015 в адміністративній справі №826/15034/14, фіктивність контрагента (товариства з обмеженою відповідальністю «Старксервіс) підтверджено вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2013. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Подані товариством первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 26.01.2016 у справі №2а-15327/12/2670 (ЄРДСР №55953481), первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування на їхній підставі валових витрат є безпідставними.

У відповідності до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

При досліджені обставин господарських операцій позивача із ПП «Воллі», суд бере до уваги, що усі документи від імені останнього (договір підряду, податкові накладні) підписані директором ОСОБА_7

Суд наголошує, що виписані невстановленими особами від імені контрагенту податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду України від 5 березня 2012 року у справа № 21-421а11, та від 22 вересня 2015 року у справі № 21-887а15.

Крім того в постанові Верховного суду України від 01 грудня 2015 року зазначено, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

За таких обставин із урахуванням правових позицій Верховного Суду України, документи підписані від імені ПП «Воллі» не встановленою особою не можуть слугувати належними та допустимими підставами для формування показників податкового обліку ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн".

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність реального характеру господарських відносин між ТзОВ "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн" та ПП «Волля», а відтак висновок контролюючого органу, що позивач безпідставно сформував податковий кредит на суму 17 600 грн по взаєморозрахунках з ПП «Воллі» є правомірним та відповідає дійсним обставинам справи.

Крім того, враховуючи вище викладене, податкове повідомлення-рішення від 21.02.2012 року №/2567 підлягає скасуванню, оскільки позивач безпідставно сформував податковий кредит на суму 17 600 грн по взаєморозрахунках з ПП «Воллі».

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21 лютого 2012 р. № /0/2603 форма "Р", то суд вважає, що така до задоволення не підлягає та мотивує це наступним.

Відповідно до п. б ст.14 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації від 23.12.2010, № 1001, орган державної податкової служби при розгляді скарги платника податків перевіряє правомірність нарахування, здійсненого органом державної податкової служби, у випадках, визначених Податковим кодексом України, або прийняття будь-якого рішення органу державної податкової служби, що оскаржується, і приймає рішення про скасування у певній частині податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення органу державної податкової служби, яке оскаржується, і не задовольняє скаргу платника податків у певній частині.

Рішенням від 23 квітня 2012 року № 7655/10/10-2005/650 за результатами розгляду скарги від 01 березня 2012 року № 91, податкове повідомлення-рішення від 21 лютого 2012 р. № /0/2603 форма "Р" скасовано в частині 307, 04 грн. основного платежу по податку з доходу фізичних осіб та в частині 90, 31 грн. штрафних ( фінансових) санкцій, застосованих з посиланням на п.123.1 ст.123 ПК України, та 510 грн. штрафних санкцій, застосованих з посиланням на п.119.2 ст.119 ПК України, а в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Відповідно до п.3.4 Порядку направлення (вручення) органом державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації від 22.12.201р. № 985, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість зменшується, то до платника податків направляється податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Відповідно до п. 60.1.3 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Перевіряючи дотримання відповідачем вимог ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення від 21 лютого 2012 р. № /2566, № /2568, № /2582, № /2609 та від 04 травня 2012 р. № /1398, № /1397 прийняті необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням положень чинного законодавства України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги є частково обґрунтованими і частково підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому 1999, 32 грн. судових витрат слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області від 21.02.2012 року № /2566 форма "Р", № /2568 форма "П", № /2582 форма "В4", № /2609 форма "С" та податкові повідомлення-рішення Миколаївської міжрайонної державної податкової інспекції від 04.05.2012 року № /1398 форма "Р", № /1397 форма "Р".

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області від 21.02.2012 року № /2567 в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 216 856, 00 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 33 301, 00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань 1 999 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять) 32 грн сплаченого судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монді Пекеджінг Бегс Юкрейн".

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.03.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський