Справа № 705/7447/16-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 705/7447/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Кімстачова О.С., Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій, які полягали у зниженні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 86% та оподаткування грошового утримання - незаконними, зобов'язання виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01 листопада 2016 у розмірі 90 % від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді та зняти всі оподаткування грошового утримання.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 90 % до 86 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, зобов'язано Уманське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснювати виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01 листопада 2016 року у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням тих грошових сум, що вже були їй виплачені за період з 01 листопад 2016 року, у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Уманське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених п. 1,2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем, колегія суддів переглядає судове рішення в межах вимог апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, працювала на посаді судді Уманського міського суду та Уманського міськрайонного суду Черкаської області з 21 червня 1987 року.

Право на відставку та отримання довічного грошового утримання позивач набула в 2002 році.

З 01 вересня 2002 року ОСОБА_2 отримувала довічне грошове утримання і продовжувала працювати на посаді судді.

За кожний відпрацьований рік на посаді судді розмір її грошового утримання збільшувався на 2% і починаючи з 2007 року їй було призначено довічне грошове утримання в максимальному розмірі - 90 % від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Максимальний розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 отримувала до листопада 2016 року, а 15 листопада 2016 року вона вже отримала 86 %.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у своїх запереченнях проти позову не навів і не обґрунтував наявність передбачених нормами чинного законодавства підстав для перерахунку раніше визначеного судді у відставці ОСОБА_2 стажу роботи на посаді судді та його зменшення з 28 років до 23 років та відповідного зменшення відсоткового значення виплачуваного грошового утримання. Стосовно ж необхідності здійснюваного оподаткування вказаних сум суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача відповідають вимогам законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Умови і порядок призначення, виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначені ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (зі змінами), втратили чинність з 01 січня 2011 року відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453 VI.

Згідно з п. 11 розділу ХІІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (набрав чинності з 30 липня 2010 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

08 червня 2016 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 4-рп/2016 щодо конституційності положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

У пункті 4 резолютивної частини цього Рішення визначено порядок його виконання, а саме: встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, - тобто застосовується ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

Вказане Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 не містить вказівки на те, що при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який вийшов у відставку до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, Пенсійний фонд України (його територіальні підрозділи) має право перераховувати стаж особи на посаді судді, який був визначений їй відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вказаним, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визначено, що суддя, який після виходу у відставку використовує конституційне право на працю, встановлене ст. 43 Основного Закону України, не може бути позбавлений гарантій незалежності судді, зокрема належного матеріального забезпечення судді у відставці (щомісячного довічного грошового утримання). Таким чином, положення абзаців першого, другого, третього, четвертого ч. 5 ст. 141 Закону № 2453 стосовно зменшення розміру/припинення виплати суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання на період їх роботи на певних посадах, виконанні іншої роботи не узгоджуються з конституційними гарантіями незалежності суддів, а тому суперечать ч. 1 ст. 126 Основного Закону України.

Отже, аналіз Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 свідчить, що неконституційними було визначені обмеження у виплаті довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку та реалізує своє право на працю на іншій посаді або тимчасово виконує іншу роботу, оскільки таке обмеження не відповідає конституційним гарантіям незалежності судді.

Рішення № 4-рп/2016 щодо позивача ОСОБА_2 підлягає застосуванню в частині її права як судді у відставці на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з тим, відповідач ні в запереченнях на позов, а ні в апеляційній скарзі не обґрунтував та не вказав правових підстав для перерахунку раніше визначеного судді у відставці ОСОБА_2 стажу роботи на посаді судді та його зменшення з 28 років до 23 років. Відповідно, підстави для зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 90 % до 86 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 01 листопада 2016 року, у відповідача були відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - залишити без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.