Справа № 409/76/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року справа № 409/76/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Білокуракинському районі Луганської області на постанову Білокуракінського районного суду Луганської області від 23 січня 2017 року в адміністративній справі №409/76/17 за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Білокуракинському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до управління Пенсійного фонду України у Білокуракинському районі Луганської області, в якому просив визнати дії

управління Пенсійного фонду України у Білокуракинському районі Луганської області щодо призначення ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи із розрахунку доплати за вислугу років у розмірі 50% неправомірними та зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_3 щомісячне довічне грошове утримання згідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді, виданої Державною судовою адміністрацією у Луганській області № 2330/16 вих. Від 23.12.2016 року у розмірі 70% без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 24 грудня 2016 року.

Постановою Білокуракинського районного суду від 23 січня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано дії УПФУ у Білокуракинському районі Луганської області щодо призначення ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи із розрахунку доплати за вислугу років у розмірі 50% неправомірними та зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Білокуракинському районі Луганської області призначити, нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_3 щомісячне грошове утримання згідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді, виданої Державною судовою адміністрацією у Луганській області № 2330/16 вих. Від 23.12.2016 року у розмірі 70% без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 24 грудня 2016 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив, що ч.6 ст.44 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15.12.1992 року, який діяв на час призначення позивач на посаду судді, було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на отримання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах працівників, яким законом передбачені такі пільги. Зазначене передбачено саме ч.6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15.12.1992 року, а не ст. 43 Закону, на яку посилається відповідач. Отже, для визначення стажу роботи на посаді судді для одержання доплати за вислугу років враховується стаж роботи позивача на посадах на державній службі, де також виплачувалася надбавка за вислугу років,

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дії Управління є законними. Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Білокуракинським районним судом Луганської області ОСОБА_3 значиться 24 роки 3 місяці 29 днів за фахом. Згідно зі ст. 133 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 20 років - 50% посадового окладу. Так, Управління Пенсійного фонду України у Білокуракинському районі Луганської області вважає, що при вирішенні питання про призначення довічного утримання судді у відставці йому встановлюється надбавка за вислугу років у розмірі 50 % від посадового окладу. Вирішуючи питання про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, відповідач виходив з того, що будь-який інший стаж, який дає право на відставку та обчислення доплати за вислугу років у даному випадку законодавством не передбачено і його розмір визначається відповідно до стажу роботи на посаді судді.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 06.05.1979 року по 08.11.1980 року проходив службу в Радянській армії, з 31.08.1981 року по 11.12.1989 року служив в органах внутрішніх справ Української РСР та з 28.03.1994 року по 23.12.2016 року був суддею (обирався головою) Білокуракинського районного суду Луганської області (а.с.13-18). Рішенням Вищої ради юстиції від 19.12.2016 року позивача звільнено з посади судді Білокуракинського районного суду Луганської області у зв*язку з поданням заяви про відставку (а.с. 22).

Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області № 2330/16 вих. від 23.12.2016 року заробітна плата позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 28800 грн., в тому числі: посадовий оклад - 16000 грн., доплата за вислугу років 70 % - 11200 грн., щомісячна доплата за перебування на адміністративній посаді 10 % - 1600 грн. (а.с.19).

27.12.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Білокуракинському районі Луганської області для призначення довічного грошового утримання.

Розпорядженням № 119100 від 04.01.2017 року відповідач призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із розрахунку доплати за вислугу років у розмірі 50%, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

06.01.2017 року відповідачем надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що довідка про заробітну плату для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці видана не вірно, а саме: не вірно визначена доплата за вислугу років у розмірі 70 відсотків. Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Білокуракинським районним судом Луганської області ОСОБА_3 значиться 24 роки 3 місяці 29 днів за фахом. Згідно зі ст.133 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 20 років - 50% посадового окладу. Будь-який інший стаж, який дає право на відставку та обчислення доплати за вислугу років у даному випадку законодавством не передбачено і його розмір визначається відповідно до стажу роботи на посаді судді. (а.с. 21).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач набув достатній для відставки стаж роботи протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015 року.

За змістом ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода регу люється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України". Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції, яка діяла до 28.03.2015 року, було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. Тому, при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положенням ч.6 ст.44 ЗУ «Про статус суддів».

Положеннями ч.6 ст.44 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15.12.1992 року, який передував зазначеному закону, було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги. Щодо категорії «Інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги», слід розуміти роботу працівників на посадах державних службовців та службовців, що працювали в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283.

Пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, а також час роботи в організаціях, передбачених абз.4 п.3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993р. №1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з дати призначення позивача на посаду судді, на нього розповсюджується дія ч.6 ст.44 Закону України «Про статус суддів», яка надає можливість на зарахування до стажу роботи судді також і стаж роботи на попередніх посадах, яким законом були передбачені такі пільги, тобто доплата за вислугу років.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що окрім стажу на посаді судді для призначення доплати за вислугу років позивачу слід врахувати службу в Радянській армії та службу в органах внутрішніх справ Української РСР.

Матеріалами справи підтверджується, що довідка про заробітну плату видана ТУ ДСА України в Луганські області відповідно до Додатку № 2 Порядку надання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі фактично отримуваної суми грошового утримання позивачкою. На цю суму нараховувався внесок на загальнообов`язкове державне страхування.

Відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що ст.. 43 Закону України «Про статус суддів» передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового довічного утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов*язаних з керівництвом та контролем з діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Будь-який інший стаж роботи, який дає право на відставку та обчислення доплати за вислугу років зазначеною статтею не передбачений, що є помилковим.

Як зазначалося вище, частиною 6 ст.44 Закону України «Про статус суддів» було визначено, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на отримання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах працівників, яким законом передбачені такі пільги.

Суть спору полягає не у визначенні стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання, відповідно до ст.. 43 Закону України «Про статус суддів», а у визначення стажу роботи, що дає право на отримання надбавки до посадового окладу за вислугу років у відповідності до ст.. 44 зазначеного Закону. Отже, для визначення стажу роботи на посаді судді для одержання доплати за вислугу років враховується стаж роботи позивача на посадах на державній службі, де також виплачувалася надбавка за вислугу років. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, загальний стаж судді для визначення доплати за вислугу років складає 32 роки 06 місяців 10 днів. Виходячи з цієї тривалості стажу позивачу нараховувалася та сплачувалася доплата за вислугу років в розмірі 70%, що і зазначено в довідці для призначення щомісячного довічного утримання, без обмеження граничного розміру.

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнанні неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, положення пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453- VI.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, колегія суддів робить висновок,що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, слід врахувати календарний період проходження строкової військової служби (з 06.05.1979р по 08.11.1980р. ) та служби в органах внутрішніх справ Української РСР за період з 31.08.1981 року по 11.12.1989.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача в частині дати призначення щомісячного грошового утримання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.. 45 п.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Із матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший 27 грудня 2016 року, тому призначення щомісячного довічного грошового утримання позивачу саме з 27 грудня 2016 року відповідає діючому законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції рішення прийняв правильне по суті рішення, проте помилково задовольнив позов з 24 грудня 2016 року, тому в цій частині постанова підлягає зміні.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білокуракинському районі Луганської області - задовольнити частково.

Постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 січня 2017 року в адміністративній справі № 409/76/17 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 січня 2017 року в адміністративній справі № 409/76/17 замість дати «з 24 грудня 2016 року» вказати «з 27 грудня 2016 року».

В іншій частині постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 січня 2017 року в адміністративній справі № 409/76/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць