Справа № 826/11627/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2017 року № 826/11627/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, в якому, з урахуванням уточнених вимог адміністративного позову, просив суд:

- зобов'язати відповідача нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за фактично відпрацьований час за період з 03.02.2009 по 29.10.2010 у розмірі 72 131,7 грн. та перерахувати до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України обов'язкові страхові внески із заробітної плати ОСОБА_1;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 03.02.2009 по 29.10.2010 у розмірі 72 131,7 грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.10.2010 по 29.09.2016 у розмірі 246 242,7 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що станом на час звернення з даним позовом до суду відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за фактично відпрацьований час роботи на посаді судді Кам'янобрідського районного суду м. Луганська в період з 21.09.2010 по 29.10.2010, а також середній заробіток за час його перебування у вимушеному прогулі з 03.02.2009 року по 21.09.2010, та не перераховано до органу Пенсійного фонду страхові внески, чим порушено його право на оплату праці, що мало наслідком невключення періоду невиплати заробітної плати до страхового стажу.

Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, у яких проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що всі розрахунки по заробітній платі за 2009 та 2010 роки відповідачем проведено, позивач за виплатою заробітної плати у вказаний період не звертався.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з трудової книжки, Указом Президента України від 09 січня 2003 року № 13/2003 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Кам'янобрідського районного суду м. Луганська.

Згідно з наказом Територіального управління Державної судової адміністрації у Луганській області №25/к від 03 лютого 2009 року позивача було звільнено з посади судді Кам'янобрідського районного суду м. Луганська.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2010 по справі 2а-8900/10/2670, що набрала законної сили, поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді судді Кам'янобрідського районного суду м. Луганська з 03.02.2009.

На виконання вказаного рішення суду наказом голови Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 21.09.2010 № 84/1 позивача поновлено на посаді судді Кам'янобрідського районного суду м. Луганська.

21 вересня 2010 року ОСОБА_1 приступив до роботи та працював на вказаній посаді до 29 жовтня 2010 року.

Згідно з наказом голови Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 29.10.2010 № 97/1 ОСОБА_1 відраховано зі штату Кам'янобрідського районного суду м. Луганська у зв'язку з обранням на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду відповідно до постанови Верховної ради України «Про обрання суддів» від 21.10.2010 № 2637.

Зазначені відомості підтверджені відповідними записами у трудовій книжці, копія якої міститься в матеріалах справи.

Перевіряючи доводи позивача щодо невиплати йому заробітної плати за фактично відпрацьований час за період з 21.09.2010 по 29.10.2010, суд виходить з наступного.

Конституцією України встановлено право на своєчасне одержання винагороди за працю (частина сьома статті 43).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, виплата заробітної плати працівникові за виконану ним роботу є обов'язком роботодавця.

Враховуючи, що позивач був поновлений на роботі відповідно до наказу голови Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 21.09.2010 № 84/1, приступив до роботи та виконував функціональні обов'язки, у відповідача не було підстав для невиплати йому заробітної плати за період з 21.09.2010 по 29.10.2010.

29.10.2010 наказом голови Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 29.10.2010 № 97/1 ОСОБА_1 відраховано зі штату Кам'янобрідського районного суду м. Луганська у зв'язку з обранням на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду, проте заробітну плату, як стверджує позивач, за період роботи з 21.09.2010 по 29.10.2010 останньому не виплачено. Доказів зворотного суду відповідачем не надано.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Зважаючи на те, що заробітну плату за вказаний період ОСОБА_1 не було нараховано та не виплачено, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині шляхом зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу заробітну плату за період з 21.09.2010 по 29.10.2010 та перерахувати до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України обов'язкові страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 21.09.2010 по 29.10.2010.

Розглядаючи вимоги адміністративного позову щодо стягнення з ТУ ДСА у Луганській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з такого.

Як встановлено вище, у період з 03 лютого 2009 року по 21 вересня 2010 року ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі.

Положеннями ст. 235 КЗпП України в редакції на час існування спірних правовідносин передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зі змісту постанови Окружного адміністративного суду м. Києва по справі 2а-8900/10/2670 вбачається, що спір про поновлення позивача розглядався з 16.02.2009 по 26.07.2010.

Оскільки при прийнятті рішення про поновлення позивача на роботі не вирішувалось питання про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, право на отримання середнього заробітку є порушеним та підлягає поновленню.

Одночасно позивач вказує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 лютого 2009 року по 21 вересня 2010 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області сплачено не було, у зв'язку з чим органами Пенсійного фонду не було зараховано стаж роботи позивача за період з 03.02.2009 по 21.09.2010 до страхового стажу.

Як зазначено відповідачем у письмових запереченнях, ОСОБА_1 з 2010 року по 2016 рік жодного разу не звертався до ТУ ДСА України в Луганській області з питанням заборгованості по заробітній платі за 2009 - 2010 роки.

Відповідачем, як убачається із вказаних вище заперечень, зазначено, що управління не здійснювало перерахунків заробітної плати позивачу за 2009-2010 роки. Розміру стягуваних виплат відповідач не визнає та вказує, що у зв'язку з проведенням Антитерористичної операції з 2014 року у м. Луганську ТУ ДСА України в Луганській області було змушене переїхати та перереєструватись за новою адресою: Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Миру, 34. Вся документація на паперових та електронних носіях залишилася на непідконтрольній Україні території.

Однак суд зазначає, що той факт, що позивач не звертався з відповідними вимогами до відповідача не позбавляє його права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також судом встановлено, що станом на даний час роботу Кам'янобрідського районного суду м. Луганська припинено у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя через бойові дії, що відбуваються у районі розташування суду, а тому відсутня можливість отримати первинні бухгалтерські документи та кадрову документацію на підтвердження зазначених обставин, що підтверджено відповіддю Марківського районного суду Луганської області від 02.02.2017 № 01-47/10/2017 на адвокатський запит від 27.01.2017.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення з позивачем розрахунків по заробітній платі за період з 03.02.2009 по 21.09.2010 за час вимушеного прогулу та виплати заробітної плати за період роботи з 21.09.2010 по 29.10.2010, натомість, зазначено відповідачем у письмових запереченнях, що розрахунки не проводилися.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, та враховуючи, що станом на даний час відповідачем не сплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2009 по 21.09.2010, права позивача є порушеними та підлягають поновленню.

Стосовно розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою КМ України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), згідно пп. «з» п. 1 якого цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи за період з вересня 2008 року по лютий 2009 року, виданої позивачу ТУ ДСА в Луганській області, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за два календарні місяці, що передували звільненню, становив:

- за грудень 2008 року - 3557,70 грн.;

- за січень 2009 року - 3 572,42 грн.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 18.09.2007 № 6884/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2008 рік» кількість робочих днів у грудні 2008 року - 23 дні.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 30.09.2008 № 10338/0/14-08/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік» кількість робочих днів у січні 2009 року становить 20 днів.

З урахуванням вимог п. 8 Порядку середньоденний заробіток ОСОБА_1 за період грудень 2008 року та січень 2009 року становив 165, 82 грн. (3557,70+3572,42) / (20 +23) = 165,82.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 30.09.2008 № 10338/0/14-08/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік» кількість робочих днів за період з 03.02.2009 по 31.12.2009 - 230 днів.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 30.09.2009 № 9681/0/14-07/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2010 рік» кількість робочих днів за період з 01.01.2010 по 29.10.2010 - 177 днів.

Загальний період вимушеного прогулу з 03.02.2009 по 21.09.2010 становить 407 робочих дні.

Загальний розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, склав 67 488,74 грн., та обрахований наступним чином: 165,82 грн. (середньоденний заробіток за 2 попередні місяці) х 407 (робочі дні) = 67 488,74 грн.

Щодо доводів позивача стосовно перерахування внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування при стягненні середнього заробітку суд виходить з наступного.

Позивач вказує, що невиплата йому заробітної плати за спірний період мала наслідком невключення цього періоду роботи до страхового стажу у зв'язку з несплатою роботодавцем страхових внесків.

Статтею 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено поняття «єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зокрема, це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.ч. 7, 8, 11 ст. 9 цього Закону єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Враховуючи викладене, у разі нарахування (виплати) заробітної плати, що підлягає стягненню за рішенням суду на користь фізичної особи, зазначена юридична особа повинна виконати обов'язок по сплаті єдиного внеску.

Звертаючись за судовим захистом, позивач в цій частині позову просив зобов'язати відповідача нарахувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу зі сплатою страхових внесків, а також стягнути середній заробіток на його користь за той же час.

Суд вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та заробітна плата, невиплачена при звільненні, мають різну правову природу.

Пунктом 10.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 17 «Про судове рішення в адміністративній справі» передбачено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати.

В той же час, при вирішенні позовних вимог про зобов'язання роботодавця нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за фактично відпрацьований час, суд не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого відноситься таке нарахування.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним для повного захисту прав вийти за межі вимог адміністративного позову та стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 03.02.2009 по 21.09.2010 у розмірі 67 488,74 грн. та зобов'язати його ж перерахувати до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України обов'язкові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за кожен місяць за період з 03.02.2009 по 21.09.2010.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Наведене є підставою для звернення постанови суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Розглядаючи вимоги адміністративного позову про стягнення з ТУ ДСА в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь період затримки розрахунку з 30.10.2010 по 29.09.2016 у розмірі 246 242,7 грн., суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні з тих підстав, що після закінчення періоду вимушеного прогулу позивач, як встановлено вище, працював на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми Закону слідує, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд не вважає за доцільне застосовувати в даному випадку положення ст. 267 КАС України та встановлювати судовий контроль за виконанням цього судового рішення, оскільки позивачем не наведено причин та не надано належних доказів, які б свідчили про можливість ухилення вказаним відповідачем від виконання даного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 11, 69-71, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (93010, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Миру, 34, ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (04209, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) заробітну плату за період з 21.09.2010 по 29.10.2010.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (93010, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Миру, 34, ) на користь ОСОБА_1 (04209, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за період вимушеного прогулу з 03.02.2009 по 21.09.2010 у розмірі 67 488,74 грн. та зобов'язати перерахувати до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за кожен місяць за період з 03.02.2009 по 21.09.2010.

Звернути постанову суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур