Справа № 820/6713/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 березня 2017 р. № 820/6713/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Єни В.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області
про визнання дій протиправними та незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Здоровко Олександра Івановича, пов'язані з відмовою у знятті арешту з майна ОСОБА_3, протиправними та незаконними;

- зобов'язати Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт та заборони відчуження будинку за адресою: 61138, АДРЕСА_1, який був накладений:

1) постановою про відкриття виконавчого провадження №205/2-10 від 07.09.2010 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 10218516;

2) постановою про відкриття виконавчого провадження №26189452 від 29.04.2011 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 11128073;

3) постановою про відкриття виконавчого провадження №26191304 від 19.04.2011 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 11149413;

- стягнути з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1102,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно довідки з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області накладено арешт на будинок його матері - ОСОБА_5, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Арешт накладений в рамках виконавчих проваджень №205/2-10, №26189452 та №26191304, боржниками за якими є ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Позивач стверджує, що державним виконавцем помилково накладений арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки боржникам за вказаними виконавчими провадженнями належить на праві приватно власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, корп.А. Позивач неодноразово звертався до Орджонікідзевського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області з заявою про зняття арешту з будинку. На що отримав відповідь, в якій зазначено про відсутність підстав для зняття арешту з будинку АДРЕСА_1

На думку позивача, відмова відповідача у скасуванні арешту на будинок порушує його законні права та інтереси щодо вільного розпорядження майном. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного управління юстиції в Харківській області, у судовому засіданні позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с.78) зазначив, що згідно перевірки, з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що у відділі на виконанні перебували виконавчі провадження №№26191304, 26189452 по виконанню виконавчого листа №2-2115 виданого 29.12.2010 р. Орджонікідзевським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сум боргу у розмірі 154537,75 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк". Перевірити матеріали виконавчих проваджень не має можливості, у зв'язку з їх відсутністю, але згідно даних АСВП виконавчі провадження відкривалися з вказаною адресою АДРЕСА_1 Відповідач вважає, що у відділу не має законних підстав скасувати арешт накладений на спірне майно, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача, доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, підтримав у повному обсязі та просив суд у позові відмовити.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області накладено арешт на будинок ОСОБА_5, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Підставою для накладення арешту слугували постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ про відкриття виконавчого провадження №26189452 від 29.04.2011 року та №26191304 від 29.04.2011 року. (а.с.80, 82).

В червні 2016 року позивач звертався до Орджонікідзевського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області з проханням зняти арешт з квартири, оскільки порушується право позивача щодо розпорядження належним йому майном.

Листами від 13.06.2016 року вих.№9177 та від 04.07.2016 року вих.№10251 відповідачем надано відповідь, що у державного виконавця відсутні законні підстави щодо зняття арешту з квартири, а в разі допущення державним виконавцем технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру, виправлення вносяться за заявою власника чи іншого вигодонабувача, а в разі порушення прав та законних інтересів третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться за рішенням суду. (а.с.57).

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та який перебуває під арештом на праві власності належить померлій ОСОБА_5, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого старшим нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Блохіною Р.С. за №1-6144 від 18.08.1981 року (а.с. 53-54) та згідно Витягу з реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об'єктів нерухомого майна №146499757 від 16.04.2016 року (а.с.51-52).

Позивач - ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 56).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції 01.10.2015 року (а.с.55).

Позивач як син померлої має намір успадкувати нерухоме майно матері ОСОБА_5, проте, оскільки на житловий будинок накладено арешт, у позивача відсутня така можливість.

При цьому спору щодо права власності на теперішній час немає.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-ХІV), визначаються умови і порядок виконання на території України судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 8 вищеназваного Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частиною 1 статті 11 вказаного Закону, державного виконавця зобов'язано вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.5 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Частиною 1 та 2 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто з аналізу вищенаведеної норми вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника знімається.

Враховуючи, що на теперішній час виконавчі провадження №26189452 та №26191304 знищені, як завершені, арешт накладений на майно боржника повинен бути знятий відповідно до ст.50 Закону України "Про виконавче провадження ".

Крім того, як вбачається Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, державним виконавцем помилково накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки, боржникам - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за виконавчими провадженнями №26189452 та №26191304 належить з-поміж інших об'єктів нерухомості житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.83, 87).

За таких підстав, заявлені вимоги щодо зняття арешту з житлового будинку та необхідність скасування постанов Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного управління юстиції в Харківській області №205/2-10, №26189452 та №26191304 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (житлового будинку АДРЕСА_1) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що позивач по справі не є стороною у виконавчих провадженнях №205/2-10, №26189452 та №26191304.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" встановлено, що суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

У розумінні статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому судам слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що вирішення даного спору належить до юрисдикції адміністративного суду.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконними дій начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Здоровка Олександра Івановича, пов'язаних з відмовою у знятті арешту з майна ОСОБА_3 суд зазначає наступне: оскільки виконавчі провадження №205/2-10, №26189452 та №26191304 знищені, у начальника Орджонікідзевського ВДВС не було об'єктивної можливості достеменно встановити наявність або відсутність порушень приписів Закону України "Про виконавче провадження" або технічних помилок, допущених державним виконавцем під вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №205/2-10, №26189452 та №26191304. Відтак, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161 ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій протиправними та незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати арешт та заборону відчуження будинку за адресою: 61138, АДРЕСА_1, який був накладений:

- постановою про відкриття виконавчого провадження №205/2-10 від 07.09.2010 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 10218516;

- постановою про відкриття виконавчого провадження №26189452 від 29.04.2011 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 11128073;

- постановою про відкриття виконавчого провадження №26191304 від 19.04.2011 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 11149413.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 13 березня 2017 року.

Суддя Панченко О.В.