Справа № 805/4069/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Ястребова Любов Вікторівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року справа №805/4069/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Ястребової Л.В.,

суддів Компанієць І.Д., Сухарьок М.Г.,

секретар Терзі Д.А.,

за участі представника відповідача Бусела В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі № 805/4069/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Дружківський машинобудівний завод" до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкової вимоги № 498-17 від 05.05.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дружківський машинобудівний завод" (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі - відповідач, податковий орган) про скасування податкової вимоги від 05 травня 2016 року № 498-17 (а.с. 4-5).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано податкову вимогу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 498-17 від 05.05.2016 року (а.с. 59-61).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись не невірну правову оцінку суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що платником податків не сплачено суми податкового зобов'язання, які зазначено останнім у податкових деклараціях у встановлених Податковим кодексом України строку, у зв'язку з чим, контролюючим органом правомірно сформовано податкову вимогу від 05.05.2016 року № 498-17. Крім того, апелянт вказує, що Костянтинівською ОДПІ до ПАТ «ДМЗ» не може бути застосована процедура звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, яка встановлена Законом № 1669, оскільки єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує надання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань є сертифікат Торгово-промислової палати України, який у позивача відсутній. До того ж, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що місто Костянтинівка та Костянтинівський район не відносяться до населених пунктів, визначених Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (а.с. 64-66).

Під час розгляду справи апелянт підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач, ПАТ «ДМЗ» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи - 00165669, місцезнаходження юридичної особи: 84205, Донецька область, м. Дружківка, вулиця Леніна, буд. 7, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 16,17).

Відповідач, Костянтинівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, на яке чинним законодавством покладено владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин, у тому числі, що стосується сплати земельного податку з юридичних осіб та орендної плати за землі державної або комунальної власності.

Відповідно до матеріалів справи, 01 березня 2016 року позивачем до відповідача, засобами електронного зв'язку подано:

- податкову декларацію з орендної плати за землю за 2016 рік, в якій зазначено, що річна сума орендної плати з юридичних осіб, яка підлягає сплаті складає 150 508 грн. 43 коп. При цьому, щомісячна сума нарахованої орендної плати за землі державної або комунальної власності складає 12 542 грн. 37 коп. (а.с. 6-7).

- податкову декларацію з земельного податку за 2016 рік в якій зазначено, що річна сума земельного податку з юридичних осіб, яка підлягає сплаті складає 3485 грн. 47 коп. При цьому, щомісячна сума нарахованої орендної плати за землі державної або комунальної власності складає 290 грн. 46 коп. (а.с. 12-13).

05 травня 2016 року Костянтинівською ОДПІ сформовано податкову вимогу № 498-17, з якої вбачається, що позивач, станом на 04 травня 2016 року має податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями, а саме, податковий борг з земельного податку з юридичних осіб у розмірі - 150 грн. 38 коп. та податковий борг з орендної плати з юридичних осіб у розмірі - 12 770 грн. 49 коп. (а.с. 15).

Позивач, вважаючи, що зазначена вимога відповідача порушує його інтереси, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 14.1.147 ПК України встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 14.1.72 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

За змістом пункту 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Серед іншого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого входить, зокрема, м. Костянтинівка Донецької області.

При цьому, відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII, (у редакції, яка діяла до 08 червня 2016 року), встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Однак, порядок звільнення від сплати за використання земельними ділянками наведеною нормою не визначений.

Згідно до частини 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Колегія суддів звертає увагу, що для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, позивач повинен скористатись наданою йому ПК України податковою пільгою.

У відповідності до вимог п.п.30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п.30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п.30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПКУ).

Слід також зазначити, що Наказом Міністерства доходів і зборів України 30.12.2013 № 865 затв. форму Податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), зокрема додаток 2 відомості про пільги на земельний податок з наявних площ земельних ділянок.

Форма податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності затв. наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2015 року № 560, також містить в собі графи щодо пільг, у яких зазначається розмір пільги відповідно до законодавства та/або рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким пільгу надано.

Колегія суддів вважає, що наведені норми Податкового Кодексу України не суперечать Закону України №1669, а тому підлягають застосуванню для спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подані податкові декларацію з плати за землю, у яких самостійно визначено річну суму земельного податку яка підлягає сплаті за даними платника.

Згідно до вимог п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п.102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

15 лютого 2017 року позивачем до відповідача, засобами електронного зв'язку подано уточнюючу податкову декларацію з орендної плати за землю за 2016 рік № , якою зменшено податкове зобов'язання з орендної плати за землю на 2016 рік на суму 65 638 грн. 40 коп. грн., вказуючи, що сума зменшення податкових зобов'язань у період з січня 2016 року по травень 2016 року складає 12 542 грн. 37 коп. щомісячно, а у червні 2016 року зазначена сума зменшення податкових зобов'язань у сумі 2 926 грн. 55 коп. (а.с. 83-87), а також уточнюючу податкову декларацію із земельного податку за 2016 рік № , якою також зменшено зобов'язання із земельного податку на 2016 рік на суму 1520 грн. 07 коп., вказуючи, що сума зменшення податкових зобов'язань у період з січня 2016 року по травень 2016 року складає 290 грн. 46 коп. щомісячно, а у червні 2016 року зазначена сума зменшення податкових зобов'язань у сумі 67 грн. 77 коп., (а.с. 93-98).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що уточнюючі податкові декларації за 2016 рік подано позивачем 15 лютого 2017 року, тобто після сформування контролюючим органом спірної вимоги.

Таким чином, станом на день винесення відповідачем податкової вимоги № 498-17 (05.05.2016 року), податкові зобов'язання, зазначені позивачем у поданих раніше деклараціях були узгодженими, зворотнім боком облікової картки також підтверджується наявність узгодженої суми боргу, а тому, в даному випадку, відсутні підстави для скасування зазначеної податкової вимоги.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, що відповідно до вимог ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 15 березня 2017 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі № 805/4069/16-а - скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дружківський машинобудівний завод» до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Колегія суддів: Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць

М.Г. Сухарьок