Справа № 2а/0270/5404/11
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/0270/5404/11

Головуючий у 1-й інстанції:

Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

15 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Тлоки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у задоволені заяви про перегляд за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлену заяву.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила суд залишити її без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою суду від 23.07.2014 року, яка набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014 року, адміністративний позов ОСОБА_5 було задоволено частково, зокрема зобов'язано Державну службу України з надзвичайних ситуацій нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошове забезпечення за час відсторонення ОСОБА_5 від службових обов'язків за період з 08 листопада 2008 року по 24 жовтня 2011 року та зобов'язано управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошове забезпечення за час відсторонення ОСОБА_5 від службових обов'язків за період з 25 жовтня 2011 року по 08 листопада 2011 року.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі № 2а/0270/5404/11. Обґрунтовуючи необхідність перегляду даного судового рішеннями ОСОБА_5 зазначив, що 10.12.2016 року йому стало відомо про рішення Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс16, яке на його думку є підставою для перегляду постанови від 23.07.2014 року за нововиявленими обставинами, оскільки в даному рішенні висвітлена правова позиція про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Зокрема зазначено, що Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При цьому, проаналізувавши зміст частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.

Так, у відповідності до вимог пункту 1 частини другої статті 245 КАС України, на який посилається заявник, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є чітко визначеним. Виходячи з аналізу норм даної статті, нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об'єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи, а також не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі, врахування яких при розгляді справи могло б вплинути на результати її вирішення по суті. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов'язковою. За своєю правовою природою нововиявлені обставини є фактичними даними, які у встановленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 248 КАС України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи.

Отже, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об'єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення (Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 22.05.2015 "Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами").

В даному ж випадку як на нововиявлену обставину ОСОБА_5 посилається на постанову Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс16.

З'ясовано, що дана постанова винесена судовою платою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України за наслідками перегляду рішень Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2015 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 11.02.2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.04.2016 року винесених по справі за позовом ОСОБА_9 до Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва Леоніда Погорілого" про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення невиплаченої суми заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію як наукового працівника та компенсації за вимушений прогул.

Тобто, дана постанова Верховного Суду України, яка на думку позивача є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, стосується інших осіб та жодним чином не пов'язана із предметом дослідження у справі № 2а/0270/5404/11, а тому доказового значення по цій справі не має.

Більше того, вказана постанова прийнята Верховним Судом України 26.10.2016 року, тобто через два роки після прийняття Вінницьким окружним адміністративним судом постанови від 23.07.2014 року по справі №2а/0270/5404/11, яку просить переглянути заявник.

При цьому варто також звернути увагу на те, що навіть у разі існування даного рішення на момент розгляду справи №2а/0270/5404/11, відображені у ньому висновки не носять преюдиційний характер, тобто не є обов'язковими для застосування судом.

До того ж, як уже зазначалось вище, будь-яка зміна правової позиції суду в інших подібних справах не може вважатись нововиявленою обставиною.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що рішення Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі №6-1395цс16 не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини 2 статті 245 КАС України.

При вирішенні даної заяви суд не може оминути поза увагою і висновки Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення норм Конвенції при застосуванні національного законодавства, позаяк такі згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28.11.1999 наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів". "Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24.07.2003). Такі ж висновки відображені і в наступних рішення Європейського суду з прав людини у справах "Понамарьов проти України" від 3 квітня 2008 року та "Христов проти України" від 19 лютого 2009 року.

Тобто принцип юридичної визначеності в світлі Конвенції гарантує обмеження на безкінечний перегляд рішень судів, які вступили в силу, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду уже вирішеної справи.

Відповідно до частини 1 статті 253 КАС України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2014 року у справі № 2а/0270/5404/11, оскільки обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими в розумінні положень КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 199 та частини 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, в порядку статті 200 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 17 березня 2017 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.