Справа № 219/11596/16-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чопик О. П.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року справа №219/11596/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Блохіна А.А., Ястребової Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року в адміністративній справі №219/11596/16-а за позовом ОСОБА_3 до Артемівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.54-56) просила визнати незаконними дії відповідача щодо припинення позивачу виплати пенсії; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком з моменту її припинення з 01.03.2016 року на рахунок уповноваженому банку ПАТ «Ощадбанк».

В обґрунтування зазначила, що перебуває на обліку у відповідача та до лютого 2016 року включно отримувала пенсію шляхом зарахування коштів на банківський рахунок. З березня 2016 року відповідач протиправно припинив виплату пенсії, зазначивши про необхідність особистого звернення до пенсійного органу. Вважає дії відповідача щодо припинення їй виплати пенсії з березня 2016 року такими, що порушують її конституційні права.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії з 1 березня 2016 року.

Зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_3призначену їй пенсію з 1 березня 2016 року.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що виплата пенсії позивачу була призупинена з 1 березня 2016 року в зв'язку з ненаданням необхідних документів з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637.

Суд першої інстанції не встановив, що позивач у встановленому законом порядку вживала заходи, спрямовані на отримання нею належних сум пенсійних виплат та не змогла отримати вказані виплати, тобто реалізувати її конституційне право. Тобто позивачем не надано доказів порушення її прав.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

ОСОБА_3 є пенсіонером, отримує пенсію по втраті годувальника (а.с. 10).

Як вбачається з довідки від 18.12.2014 року № ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилася з м. Горлівки Донецької області (територія тимчасово непідконтрольна українській владі, зареєстроване місце проживання), до АДРЕСА_1 (фактичне місце проживання). Дію довідки продовжено тричі: до 18.12.2015 року, до 18.06.2016 року, до 17.12.2016 року. (а.с. 11).

27.01.2015 року позивач звернулася з заявою до пенсійного органу про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с.28)

Розпорядженням №31549 від 27.01.2015 року ОСОБА_4 призначено пенсію по втраті годувальника (а.с.27), яка виплачувалася позивачу до березня 2016 року.

В травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача з заявою про повідомлення причин невиплати їй пенсії з березня 2016 року (а.с.8)

Як вбачається з листа-відповіді пенсійного органу від 18.05.2016 року (а.с.9) відповідачем призупинена виплата пенсії до з»ясування місця фактичного проживання згідно до постанови КМУ №637. Позивачу запропоновано особисто з»явитися до управління та подати документи.

08.07.2016 року ОСОБА_4 звернулася до Бахмутського об'єднаного УПФУ Донецької області з заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с.29)

Проте, до часу звернення позивача з цим позовом до суду першої інстанції, пенсійні виплати не поновлені. При цьому в запереченнях відповідач зазначає, що ОСОБА_4 відмовлено в поновленні виплати пенсії, оскільки згідно протоколу комісії Бахмутської міської ради №18 від 01.11.2016 року, місце проживання позивача не підтверджено (а.с.58-62)

Судом першої інстанції витребувано с УПСЗН Бахмутської міської ради відомості про дійсність її довідки внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з листа УПСЗН Бахмутської міської ради від 05.01.2017 року відповідно до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні як переміщена особа в зв'язку з проведенням АТО відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» за адресою: м. Бахмут, вул.. Леваневського, 43/18 ( на обліку з 18.12.2014 року) (а.с.44)

Тобто фактично підтверджено дійсність довідки позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Відмовляючи поновити та сплачувати пенсію позивачу, пенсійний орган посилається на не підтвердження фактичного місця проживання позивача, зазначеного в довідці від 18.12.2014 року №.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не приймав жодних рішень про припинення пенсії позивачу з 01 березня 2016 року.

Спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем пенсії позивачу з 1 березня 2016 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на час призупинення пенсії позивачу) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому.

Зазначені виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії такої довідки, виданої після 09.09.2015 року. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Отже, умовами продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року на час її прийняття строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлено не було.

26.08.2015 року Постановою Кабінету Міністрів № 636 внесено зміни до Постанови № 509, якими, зокрема встановлено строк дії такої довідки у шість місяців з дати її видачі.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до Постанови № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Колегією суддів встановлено, що при постановленні на облік позивача до УПФУ ним надано довідку від 18.12.2014 року №, згідно якої позивач взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради, тимчасова адреса місця проживання позивача - м. Артемівськ-2, вул.. Леваневського, 43/18, строку дії довідки встановлено не було. Також, позивач продовжував термін дії довідки до 18.12.2015 року, до 18.06.2016 року, до 17.12.2016 року. (а.с.11)

Як вбачається з заяви позивача від 08.07.2016 року, отриманої управлінням. позивачем було подано відповідачу довідку зі строком її дії до 18.06.2016 року, яка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року діє безстроково, навіть із зазначенням в ній строку дії «до 08.06.2016 року» (а.с.29).

З копії пенсійної справи вбачається, що позивач як пенсіонер має рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк» для отримання пенсії, також наявна заява позивача про перерахування йому пенсії на цей рахунок від 05.07.2016 року.

Відповідачем не надано доказів скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 18.12.2014 року органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради.

Дійсність зазначеної довідки підтверджується листом УПСЗН Бахмутської міської ради від 05.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні як переміщена особа в зв'язку з проведенням АТО відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» за адресою: м. Бахмут, вул.. Леваневського, 43/18 ( на обліку з 18.12.2014 року) (а.с.44)

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону України поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, в статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутня така підстава як «з»ясування місця фактичного проживання», як про це зазначив відповідач у відповіді на запит позивача (а.с.9).

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу - 01.03.2016 року були відсутні, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення йому пенсії.

Також судова колегія не приймає посилання відповідача як на підставу правомірності своїх дій щодо непоновлення виплати позичу пенсії на протокол комісії Бахмутської міської ради №18 від 01.11.2016 року, оскільки протокол складений в листопаді 2016 року, а зупинення пенсії відбулося в березні 2016 року, та з заявою про відновлення пенсійних виплат позивач звернулася 08.06.2016 року, тобто задовго до складення зазначеного протоколу.

Дійсно, Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Проте, припинення виплати пенсії позивачу відбулося 1 березня 2016 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365 та з підстав, не передбачених у статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що на час припинення пенсії позивачу 01.03.2016 року не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення, тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу є протиправними, доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу з 01.03.2016 року відповідачем не доведено.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Заперечуючи проти позову відповідач не довів правомірність прийнятого рішення.

З огляду на приписи ст..71 КАС України стосовно обов'язку доказування правомірності своїх дій суб'єктом владних повноважень судова колегія не приймає доводи апелянта щодо недоведеності позивачем порушення її права на отримання пенсійних виплат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року в адміністративній справі №219/11596/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року в адміністративній справі №219/11596/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Л.В. Ястребова