Справа № 812/1384/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1384/16

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Ларіної П.Є.,

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

від відповідача - Сколобан В.Ю.,

Гаркуна В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 19.02.2016 № ,-

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 19.02.2016 № .

Ухвалою суду від 24 січня 2017 року (а.с. 76) здійснено заміну відповідача - Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області, на належного відповідача - Станично-Луганську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Луганської області (далі - Відповідач).

В обґрунтування позову зазначено, що 04 лютого 2016 року посадовими особами Відповідача було проведено фактичну перевірку магазину Позивача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійснені оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами фактичної перевірки було складено Акт від 04.02.2016 № 8/21-03/НОМЕР_2, в якому зазначено про порушення статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етілового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами і доповненнями) - роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії та прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 19.02.2016 № в розмірі 17000,00 грн.

Позивачем в адміністративному порядку оскаржено рішення про застосування штрафних санкцій. Відповідачем 22.04.2016 прийнято рішення № ФОП-55/12-32-10-01-04 про відмову в задоволені скарги Позивача.

На підтвердження протиправності прийнятого рішення Позивач послався на постанови Біловодського районного суду Луганської області від 05 квітня 2016 року по справі № 408/842/16-п, провадження № 3/408/480/16, та від 29 червня 2016 року по справі № 408/2717/16-п, провадження № 3/408/1797/16, якими матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 164 КУпАП, частиною першою статті 164 КУпАП повернутий для належного оформлення оскільки не був проведений огляд речових доказів.

Також Позивач послалась на порушення Відповідачем вимог статті 80 Податкового кодексу України в частині призначення та проведення фактичної перевірки за відсутності підстав передбачених Законом.

В позовній заяві зазначено про відсутність передбачених законом ознак алкогольних напоїв, перелічених в акті перевірки та фактичній відсутності зазначених напоїв, та об'єктивної інформації про їх реалізацію без ліцензії.

Стверджувала, що нею не порушувались норми Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідач позов не визнав надав заперечення (а.с. 39-40), в яких послався на правомірність проведення перевірки, дотриманні її процедури у тому числі в частині ознайомлення Позивача з наказом про перевірку та направленням під особистий підпис.

Під час здійснення перевірки 04.02.2016 був виявлений факт реалізації у магазині, де здійснює підприємницьку діяльність Позивач, пляшки коньяку «Закарпатський» об'ємом 0,5 літру за ціною 109 грн, пляшки горілки «Неміроф» об'ємом 0,5 літру за ціною 50 грн та пляшки пива «Чернігівське» об'ємом 0,5 літру за ціною 10 грн без наявності відповідної ліцензії. Зазначені порушенні вимог статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» були зафіксовані у відповідному акті перевірки та результатами розгляду якого було прийнято рішення про застосування штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Стверджував, що продавець ОСОБА_5 та Позивач визнавали провину та власноручно писали відповідні пояснення, які в свою чергу спростовують твердження Позивача про відсутність факту порушення та доказів на його підтвердження.

В судовому засіданні 24 січня 2017 року представник позивача до обставин, зазначених в позовній заяві, доповнив, що пояснення Позивача та продавця були написані під тиском працівників відповідача та не можуть бути прийняті як докази порушення законодавства.

Позивач - ОСОБА_1, надала пояснення як свідок та пояснила суду, що здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування за адресою: АДРЕСА_1. 04.02.2016 під час її відсутності до магазину з перевіркою прийшли працівники фіскальної служби, про що їй телефоном повідомила стажор-продавець ОСОБА_5. Коли прийшла до магазину працівники фіскальної служби, як в подальшому з'ясувалось це були ОСОБА_6 та ОСОБА_4, надали наказ та направлення на перевірку, почали складати акт про продаж алкогольних напоїв без відповідної ліцензії. Зазначений акт з інформацією про виявлені порушення підписала в наслідок психологічного тиску працівників фіскальної служби, які запевнили, що за порушення вчинене вперше їй нічого не буде. Пояснення про вчинене порушення написала під диктовку працівників фіскальної служби з тих самих підстав. Стверджувала, що а ні вона, а ні ОСОБА_5, спиртні напої 04.02.2016 нікому не продавали, в магазині взагалі не було спиртних напоїв, для опису в акті перевірки алкогольні напої не надавала. З діями працівників фіскальної служби була не згодна у зв'язку з чим оскаржувала їх дії в адміністративному порядку до керівництва Відповідача.

На підтвердження правдивості своїх пояснень послалась на складання в той же день після перевірки відносно неї адміністративних протоколів з підстав, передбачених статтею 164 КУпАП, які повернуті місцевим судом для належного оформлення саме у зв'язку з відсутністю алкогольних напоїв.

Допитана як свідкок ОСОБА_5, пояснила, що проходила стажування на продавця в магазині, який належить Позивачу - ОСОБА_1, але самостійно не здійснювала продаж товарів. 04.02.2016 під час відсутності власниці магазину прийшли перевіряючи з державної фіскальної служби, як в подальшому з'ясувалось це був ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Про перевірку повідомила телефоном власницю магазина ОСОБА_1 Алкогольні напої вона нікому не продавала, в магазині взагалі були відсутні алкогольні напої. Акт перевірки підписувала за ініціативою працівників фіскальної служби, пояснення писала під диктовку останніх. Стверджувала, що пиво для реалізації в магазині не отримувала, у видаткових накладних про отримання товару не розписувалась (а.с. 81-82).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що разом з працівником фіскальної служби ОСОБА_8, в установленому порядку проводили перевірку з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства в сфері реалізації алкогольних напоїв. Під час проведення перевірки встановили факт продажу стажером продавцем алкогольних напоїв чоловіку на ім'я ОСОБА_10. Зазначеного чоловіка вони зустріли біля магазину, останній в усній формі пояснив, що придбав пляшку коньяку «Закарпатський» об'ємом 0,5 літру за ціною 109 грн, пляшку горілки «Неміроф» об'ємом 0,5 літру за ціною 50 грн та пляшку пива «Чернігівське» об'ємом 0,5 літру за ціною 10 грн. Надавати письмові пояснення ОСОБА_10 відмовився пославшись на можливі неприємності для нього в подальшому. Алкогольні напої не описували, не фотографували та не вилучали. Після огляду спиртних напоїв біля магазину, зайшли в приміщення пред'явили продавцю наказ на перевірку та направлення, остання викликала Позивача, яка є власницею магазину. Виявлене порушення було зафіксовано в акті перевірки та отримані письмові пояснення від продавця та власниці магазину, які визнавали факт продажу алкогольних напоїв без ліцензії.

Стверджував, що в акті перевірки зазначений перелік алкогольних напоїв, які були реалізовані без ліцензії, в додатку до акту - перелік напоїв, що знаходились в магазині під час перевірки, та були надані суб'єктом господарювання для опису.

Штрафні санкції до Позивача застосовані за алкогольні напої, реалізовані без ліцензії невідомому чоловіку на ім'я «ОСОБА_10», питання про застосування штрафних санкцій за зберігання алкогольних напоїв не вирішувалось та не є предметом спору у справі.

У судовому засіданні як свідок також був допитаний ОСОБА_9, який пояснив, що разом із ОСОБА_4 04.02.2016 на підставі наказу приймав участь у проведені перевірки за адресою: АДРЕСА_1. Після того, як на належному йому автомобілі під'їхали до контори кінного заводу, ОСОБА_4 пішов до магазину розташованому неподалік, він залишився очікувати в машині.

Через деякий час ОСОБА_4 повернувся разом із невідомим молодим чоловіком на ім'я «ОСОБА_10», одягнутим в сірий одяг, у якого були спиртні напої - пляшка горілки, пляшка коньяку, пляшка пива. «ОСОБА_10» відмовився надавати письмові пояснення, при цьому сказав, що алкогольні напої придбав в магазині. Після того, як він описав алкогольні напої, разом із ОСОБА_4, пішли до крамниці де показали продавцю ОСОБА_5 службові посвідчення, яка викликала за телефоном власницю магазину ОСОБА_1 Остання приїхавши до магазину і ознайомившись з наказом та направленням на перевірку, визнала факт продажу алкогольних напоїв без ліцензії, наказала продавцю показати наявні спиртні напої, які були зафіксовані в акті перевірки. Стверджував, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5, добровільно підписували акт та власноручно писали пояснення. Він особисто не бачив як входив та виходив покупець з магазину оскільки з «ОСОБА_10» до нього підійшов ОСОБА_4

Судом приймались заходи щодо повного, об'єктивного розгляду справи, у тому числі шляхом витребування додаткових доказів та допиту свідків.

Сторони вважали за необхідне розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстрована як фізична особа підприємець, з основним видом діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, є платником єдиного податку з місцем провадження господарської діяльності АДРЕСА_1 (а.с. 21-22).

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Повноваження відповідача визначені у тому числі статтю 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У відповідності до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами України є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

З урахуванням викладеного та вимог статей 17, 18 КАС України, зазначена справа відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, наділений публічно-владними повноваженнями).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Межі перевірки дій суб'єкта владних повноважень визначені частиною третьою статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Порядок проведення перевірок органами державної податкової служби визначений ПК України. Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 03.02.2016 № 28 (а.с. 19), та направлень від 03.02.2016 № 26, № 27 уповноваженими особами Відповідача проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 (а.с. 43-47).

Суд не приймає до уваги посилання Позивача на порушення вимог статті 80 ПК України в частині відсутності підстав для проведення та призначення перевірки оскільки наказ на призначення перевірки не є предметом спору у справі та посадові особи Відповідача були допущені до перевірки.

За наслідками перевірки уповноваженими особами Відповідача складений акт від 04.02.2016 № 8/21-03/НОМЕР_2, у якому зазначено про порушення Позивачем статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95) (а.с. 43-47, далі - Акт № 8).

В акті № 8 зазначено, що в магазині, який орендує ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, здійснюється продаж алкогольних напоїв без ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Покупцю було реалізовано пляшку коньяку «Закарпатський» об'ємом 0,5 літру, вміст алкоголю 40% за ціною 109 грн, пляшку горілки «Неміроф» об'ємом 0.5 літру, 40%, за ціною 50 грн та пляшки пива «Чернігівське» об'ємом 0,5 літру, 4,8%, за ціною 10 грн на загальну суму 169 грн, чим порушені вимоги статті 15 Закону № 481/95.

На підставі акту № 8 з посиланням на вимоги статті 15, абзацом 5 частини другої статті 17 Закону № 481/95 Відповідачем було винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 19.02.2016 № 00002/261216 в сумі 17000,00 грн (а.с 8, далі - рішення № 261216).

Правомірність рішення № 261216 є предметом спору по справі.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку зобов'язує контролюючий орган визначити суму грошових зобов'язань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган.

Таким чином, обов'язком контролюючих органів у розумінні ПК України є визначення суми грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на органи доходів і зборів України.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Таким чином системний аналіз зазначених норм свідчить про наявний дефект форми рішення контролюючого органу, який сам по собі не є підставою для його скасування оскільки з його змісту можна чітко встановити порушення законодавства, за які застосовані санкції їх розмір та порядок оскарження.

Позивачем було застосовано процедуру адміністративного оскарження рішення передбачену статтею 56 ПК України, яка не мала для Позивача позитивного рішення (а.с. 10-14). У зв'язку із застосуванням процедури адміністративного оскарження, приймаючи до уваги вимоги статті 102 ПК України та недотримання Відповідачем форми рішення, суд вважає не пропущеним строк звернення до суду.

Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Згідно із частиною п'ятнадцять статті 15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Абзацом 5 статті 17 Закону № 481 за порушення норм цього Закону в частині роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000,00 гривень.

Відповідач інкримінує Позивачу роздрібну торгівлю без ліцензії певними алкогольними напоями придбаними невстановленою особою, за твердженням посадових осіб фіскальної служби на ім'я «ОСОБА_10».

Згідно із статтею 1 Закону № 481 алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД. Тотожна норма закріплена в пункту 14.1.5 статті 14 ПК України.

Постановою Кабінету міністрів України від 30.07.1996 № 854 затверджені Правила роздрібної торгівлі алкогольними напоями, які визначають основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим (далі - алкогольні напої) і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування (далі Правила 854). Правила 854 також містять ознаки алкогольних напоїв.

Законодавець передбачив відповідальність за торгівлю без наявності ліцензій саме алкогольними напоями, які повинні відповідати певним вимогам.

Таким чином, законодавець встановив певні критерії та ознаки алкогольних напоїв, які відповідно до вимог статей 69, 70 КАС України повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами необхідними для віднесення товару саме до алкогольних напоїв.

Приймаючи до уваги зазначене, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами повинен бути підтверджений як сам факт продажу так і відповідність проданого товару встановленій класифікації тобто бути саме алкогольним напоєм.

При оцінки пояснень наданих ОСОБА_5 та ОСОБА_1, під час проведення перевірки суд виходить з наступного (а.с. 48-49).

Порядок проведення, оформлення фактичних перевірок та права Відповідача під час їх проведення визначені статтями 80-86 ПК України. Зазначені норми не містять повноважень Відповідача отримувати пояснення від працівників суб'єкта перевірки та платника податків. В розумінні вимог статей 69, 77 КАС України зазначені пояснення не можна вважати показаннями свідків, оскільки не були роз'яснені права та обов'язки не було попередження про відповідальність. В судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_1, не підтвердили інформацію зазначену в поясненнях від 04.02.2016, та будучи попередженими про кримінальну відповідальність стверджували, що алкогольні напої не продавали в магазині.

Таким чином зазначені пояснення не можна вважати належними та допустимими доказами в розумінні вимог статей 69, 70, 77 КАС України.

При вирішенні питання стосовно наявності або відсутності факту реалізації алкогольних напоїв суд виходить з наступного.

Згідно із поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_9 останні не бачили факту продажу алкогольних напоїв в магазині орендованому Позивачем. Про факт реалізації алкогольних напоїв вони дізнались від невідомого чоловіка якого зустріли поруч з магазином. Згідно із вимогами частини третьої статті 77 КАС України, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані.

Між поясненнями працівників ДФС існують суттєві розбіжності стосовно опису алкогольних напоїв у невідомої особи.

Зокрема ОСОБА_4 стверджував, що алкогольні напої не описували, не фотографували та не вилучали.

ОСОБА_7 у вільних поясненнях зазначив, що після того, як він описав алкогольні напої, разом із ОСОБА_7 пішли до крамниці.

При цьому жодного документа про опис алкогольних напоїв у невідомого чоловіка не надали.

Таким чином «невідома особа», яка за твердженням ОСОБА_4 та ОСОБА_9 придбала в магазині алкогольні напої, не була допитана під час перевірки, не була встановлена належним чином та не був складений будь-який письмовий доказ про наявність цієї особи та алкогольних напоїв у неї.

Надані Відповідачем докази не містять ознак за якими можливо встановити, що описані в акті № 8 предмети є алкогольними напоями в розумінні статті 1 Закону № 481, статті 14 ПК України та пункту 1 Правил № 854, оскільки інформація, зазначена в акті № 8, поясненнях Позивача та продавця, не містить ідентифікаційних ознак, визначених нормативними актами для алкогольних напоїв. При цьому Відповідачем не надано об'єктивних доказів взагалі наявності предметів, описаних в акті № 8 як алкогольні напої та їх реалізації продавцем який працює у Позивача.

Інформація наявна у додатку до акт № 8 про начебто зберігання алкогольних напоїв не відноситься до предмету спору, оскільки за твердженням працівників ДФС у додатку описаний товар на зберіганні, що прямо не свідчить про його продаж.

За таких обставин суд критично оцінює запис в пункті 12 акту № 8 наступного змісту: «в магазині, який належить суб'єкту господарювання ОСОБА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, здійснюється продаж алкогольних напоїв без ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Покупцю було реалізовано пляшку коньяку «Закарпатський» об'ємом 0,5 літру, вміст алкоголю 40% за ціною 109 грн, пляшку горілки «Неміроф» об'ємом 0,5 літру, 40 %, за ціною 50 грн та пляшки пива «Чернігівське» об'ємом 0,5 літру, 4.8%, за ціною 10 грн на загальну суму 169 грн»

Таким чином, відсутній факт продажу Позивачем без відповідної ліцензії алкогольних напоїв.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення від 19.02.2016 № ,- про застосування фінансових санкцій.

Суд не приймає до уваги постанови Біловодського районного суд від 05.04.2016 та 29.06.2016 оскільки вони не містять остаточного рішення.

Відповідно до статті 94 КАС України у зв'язку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до вимог статті 160 КАС України у судовому засіданні 06 березня 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови в повному обсязі відкладено, про що сторони повідомлено в судовому засіданні з урахуванням норм статті 167 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 19.02.2016 № задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 19.02.2016 № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області () на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (пятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 13 березня 2017 року.

Суддя С.М. Чиркін