Справа № 529/107/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 р. Справа № 529/107/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Диканського районного суду Полтавської області від 09.02.2017р. по справі № 529/107/17

за позовом ОСОБА_2

до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання неправомірною відмову в перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до Диканського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту - відповідач, Решетилівське ОУПФ України Полтавської області), в якому просить суд визнати неправомірними дії Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 грудня 2015 року у зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців на підставі довідки Диканської районної державної адміністрації Полтавської області відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", в редакції, що діяла на момент призначення пенсії ОСОБА_2, виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку та здійснити відповідні виплати.

Постановою Диканського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 року по справі № 529/107/17 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язано Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії відповідно до ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» у редакції, чинній на час призначення пенсії, у розмірі 90 % від суми заробітної плати у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09. 12. 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та на підставі довідки загального відділу Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, починаючи з 26 січня 2017 року та здійснити відповідні виплати з урахуванням проведених виплат.

Стягнуто з Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Диканського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 року по справі № 529/107/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені не пенсії не перераховуються. Зазначає, що статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" в редакції, чинній до 01.05.2016 року, передбачалось, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, з 01.05.2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, яким було скасовано дію Закону України "Про державну службу" від 16.12.1992 року та встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Отже, чинним на момент звернення позивача із заявою про проведення перерахунку пенсії законодавством не передбачено перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України "Про державну службу" у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям. Враховуючи викладене, вказує, що рішення Решетилівського ОУПФ України Полтавської області про відмову в перерахунку пенсії позивачки є цілком правомірним.

Позивач правом подати до суду письмові заперечення не скористався.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Решетилівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує пенсію згідно з Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ в розмірі 90% від середнього заробітку, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АА № 380306, виданим 27.06.1997 року.

ОСОБА_2 звернулася до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року в редакції, що діяла на момент призначення пенсії останній у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", на підставі довідки від 23.01.2017 року № 03-02/13, виданої Загальним відділом Диканської районної державної адміністрації Полтавської області.

Листом Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 26.01.2017 року № 11/С-02 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії на підставі довідки від 23.01.2017 року № 03-02/13, виданої Загальним відділом Диканської районної державної адміністрації Полтавської області з посиланням на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213, з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу". У зв'язку з цим з 01.06.2015 року пенсії в порядку та умовах, визначених Законом України «Про державну службу» не призначаються, а раніше призначені не перераховуються. А також зазначено, що пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", яким передбачалися умови та порядок визначення заробітної плати для перерахунку пенсій державним службовцям виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про визнання неправомірною відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право на перерахунок пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

У відповідності до статті 37-1 Закону України "Про державну службу", у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 23 червня 1997 року у розмірі 90 % від заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року.

У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, яка набрала чинність з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Колегія суддів зауважує, що вищезазначені норми Закону України "Про державну службу" були чинними як на момент звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, так і на момент розгляду справи, не були визнані неконституційними.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки на підставі довідки від 23.01.2017 року № 03-02/13, виданої Загальним відділом Диканської районної державної адміністрації Полтавської області звернулась до Решетилівського ОУПФ України Полтавської області 26.01.2017 року.

Листом Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 26.01.2017 року № 11/С-02 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії на підставі довідки від 23.01.2017 року № 03-02/13, виданої Загальним відділом Диканської районної державної адміністрації Полтавської області.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 року, тобто після набрання чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, Решетилівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії".

Пунктом 4 вищезазначеної Постанови (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" до Постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015 року, а саме виключено пункт 4.

В подальшому Постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року втратила чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".

При цьому, постанова Кабміну від 14 вересня 2016 року № 622 не містить норми щодо проведення перерахунку вже призначених пенсій у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати.

Отже, чинним законодавством не передбачено перерахунку пенсій, призначених на підставі Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача з 01.12.2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 та ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" в редакції, що діяла на момент призначення пенсії ОСОБА_2.

Стосовно тверджень позивача про звуження прав останньої, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини, кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди Валентини Ніканорівни проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейського суду з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 року № 20-рп/2011).

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.90 Закону України "Про державну службу" та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 у редакції згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року, в даному випадку не є підставою для визнання рішення Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області неправомірним.

Враховуючи встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 26.01.2017 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_2 діяв на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому підстави для визнання протиправним даного рішення відсутні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_2 та зобов'язання Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 грудня 2015 року у зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців на підставі довідки Диканської районної державної адміністрації Полтавської області відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", в редакції, що діяла на момент призначення пенсії ОСОБА_2, виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку та здійснення відповідних виплат задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Диканського районного суду Полтавської області від 09.02.2017 року по справі № 529/107/17 в частині задоволення позовних вимог, не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити.

Постанову Диканського районного суду Полтавської області від 09.02.2017р. по справі № 529/107/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог.

В цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.