Справа № 805/1078/17-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 р. Справа №805/1078/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12.10 год. 12

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Галатіної О.О.

при секретарі - Кузьменко Н.С.,

за участю

представника позивача - Малушко Г.Ю.,

представника відповідача - Колеснікової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Слов'янську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагротрейдинг" до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 000061201 від 13.01.2017 року на суму 2221525 грн., суд -

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагротрейдинг" звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 000061201 від 13.01.2017 року на суму 2221525 грн., складеного відповідачем на підставі акту від 27.12.2016 року № 868/05-19-14-04/39937385 "Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Інтерагротрейдинг» з питань достовірності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за травень 2016 року по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Дельта-Агро Ресурс» та ПП «Агрогермес-Шем». Позивач зазначає про необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем його контрагентами за травень 2016 року, зазначаючи про наявність всіх документів, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту. Посилаючись на вказані просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2017 року на суму 2221525 грн.

Представник позивача під час судового засідання на позовних вимогах наполягав надав пояснення аналогічні викладені у позовній заяві.

Представник відповідача під час судового засідання проти позову заперечував зазначив про відповідність спірного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, вважає відсутнім факт підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами за травень 2016 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагротрейдинг» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до ЄДРПОУ за номером 39937385, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідач, Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області згідно з п.20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.2 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України в період з 14.12.2016 року по 20.12.2016 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Інтерагротрейдинг» з питань достовірності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за травень 2016 року по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Дельта-Агро Ресурс» та ПП «Агрогермес-Шем».

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт № 868/05-19-14-04/39937385 від 27.12.2016 року. Згідно із висновками акту перевірки позивачем порушено п. 185.1 ст. 185, пп. а. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України від 02.10.2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, п.5 розділу III, п.п. 1 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 159/28289, внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту у податковій звітності, враховуючи інформацію викладену в акті перевірки п. 3, а саме: заниження задекларованої суми «Позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яка сплачується до державного бюджету» на 1777220 грн.

За висновками акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення - рішення від 13.01.2017 року № на загальну суму 2221525 грн., яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1777220 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 444305 грн.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 11 квітня 2016 року між ТОВ «Дельта-Агро-Ресурс» (постачальник) та ТОВ «Інтерагротрейдинг» (покупець) укладено договір поставки № ДАИ-1 згідно умов якого постачальник зобов'язується передати у встановлений договором термін товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити умови договору.

На підтвердження виконання робіт позивачем до суду надано специфікації № 1 від 11.04.2016 року, № 2 від 12.04.2016 року, № 3 від 04.05.2016 року, № 4 від 12.05.2016 року, № 5 від 13.05.2016 року; видаткові накладні № 12 від 10.05.2016 року, № 15 від 13.05.2016 року, № 17 від 17.05.2016 року, № 18 від 19.05.2016 року, № 19 від 20.05.2016 року, № 20 від 20.05.2016 року, № 21 від 21.05.2016 року, № 22 від 21.05.2016 року, № 24 від 23.05.2016 року, № 25 від 24.05.2016 року, № 26 від 24.05.2016 року, № 27 від 25.05.2016 року, № 28 від 26.05.2016 року; податкові накладні № 4 від 07.05.2016 року, № 5 від 13.05.2016 року, № 6 від 16.05.2016 року, № 7 від 20.05.2016 року, № 8 від 20.05.2016 року, № 9 від 21.05.2016 року, № 10 від 21.05.2016 року, № 14 від 22.05.2016 року, № 15 від 23.05.2016 року, № 17 від 24.05.2016 року, № 18 від 24.05.2016 року, № 19 від 25.05.2016 року, № 20 від 26.05.2016 року; товарно-транспортні накладні № 1, 2 від 06.05.2016 року, № 0016435 від 12.05.2016 року, № 0016439 від 12.05.2016 року, № 0016444, № 0016445 від 17.05.2016 року, № 0016436, № 0016478,№ 0016447 від 20.05.2016 року, № 0016461 від 20.05.2016 року, № 0016474 від 20.05.2016 року, № 0016476 від 20.05.2016 року, № 006438 від 15.05.2016 року, № 0016477 від 20.05.2016 року, № 0016475 від 20.05.2016 року, № 0016479 від 20.05.2016 року, № 0016471 від 20.05.2016 року, № 0016469 від 20.05.2016 року, № 0016473 від 20.05.2016 року, №0016462 від 21.05.2016 року, № 0016463 від 21.05.2016 року, № 0016493 від 21.05.2016 року, № 0016492 від 21.05.2016 року, № 0016480 від 22.05.2016 року, № 0016470 від 22.05.2016 року, № 0016480 від 22.05.2016 року, № 0016472 від 21.05.2016 року, № 0016494 від 22.05.2016 року, № 0016499 від 21.05.2016 року, № 0016498 від 23.05.2016 року, № 0016491 від 22.05.2016 року, № 0016449 від 23.05.2016 року, № 0016450 від 23.05.2016 року, № 0016497 від 24.05.2016 року, № 0016490 від 23.05.2016 року, № 0001079 від 24.05.2016 року, № 0001080 24.05.2016 року, № 0001081 від 24.05.2016 року, № 0001082 від 24.05.2016 року, 0016495 від 24.05.2016 року, № 0016464 від 24.05.2016 року, № 0016465 від 24.05.2016 року, № 0016500 від 23.05.2016 року, № 0001078 від 23.05.2016 року, № 0001084 від 25.05.2016 року, № 0001085 від 25.05.2016 року, № 0001077 від 24.05.2016 року, № 0016496 від 25.05.2016 року, № 0001095 від 24.05.2016 року, № 0001098 від 24.05.2016 року, 0001076 від 24.05.2016 року, № 0016488 від 26.05.2016 року, № 0001104 від 26.05.2016 року, № 0016489 від 26.05.2016 року, № 0001096 від 26.05.2016 року, № 0001103 від 26.05.2016 року, № 4 від 07.05.2016 року, № 5 від 13.05.2016 року.

Судом також встановлено, що 26.01.2016 року між ПП «Агрогермес-Шем» (постачальник) та ТОВ «Інтерагротрейдинг» (покупець) укладено договір поставки № АИ-2 згідно умов якого постачальник зобов'язується передати у встановлений договором термін товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити умови договору.

На підтвердження виконання робіт позивачем до суду надано видаткові накладні № 13 від 12.05.2016 року, № 14 від 13.05.2016 року, № 15 від 18.05.2016 року, № 16 від 20.05.2016 року, № 18 від 22.05.2016 року, № 17 від 21.05.2016 року, № 19 від 24.05.2016 року, № 20 від 25.05.2016 року; податкові накладні № 14 від 12.05.2016 року, № 15 від 13.05.2016 року, № 16 від 24.05.2016 року, № 17 від 25.05.2016 року; товарно-транспорті накладні № 0141 від 11.05.2016 року, № 8891 від 12.05.2016 року, № 0142 від 18.05.2016 року, № 0143 від 18.05.2016 року, № 0144 від 18.05.2016 року, № 0145 від 18.05.2016 року, № 0147 від 20.05.2016 року, № 0148 від 20.05.2016 року, № 0146 від 20.05.2016 року, № 0150 від 21.05.2016 року, № 0151 від 21.05.2016 року, № 0152 від 22.05.2016 року, № 0149 від 21.05.2016 року, № 0153 від 23.05.2016 року, № 0154 від 23.05.2016 року, № 0155 від 23.05.2016 року, № 0157 від 24.05.2016 року, № 0158 від 24.05.2016 року, № 0156 від 24.05.2016 року, № 0159 від 24.05.2016 року.

Суд дослідивши податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у травні 2016 року дійшов висновку що оформлені вони згідно з нормами статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідач з посиланнями на податкову інформації щодо контрагента ТОВ "Дельта-Агро Ресурс" документального оформлення взаємовідносин за травень 2016 року з ТОВ «Дельта-Агро Ресурс» має ознаки діяльності пов'язаної з наданням податкової вигоди третім особам, у зв'язку з відсутністю підприємства за податковою адресою, відсутністю виробничого обладнання, складських приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини та матеріалів для здійснення основного виду діяльності, відсутністю кваліфікованого персоналу та руху активів.

Також зі змісту акту вбачається, що відповідач з посилання на податкову інформацію щодо контрагента ПП «Агрогерме-Шем» документального оформлення взаємовідносин за травень 2016 року з ТОВ «Дельта-Агро Ресурс» має ознаки діяльності пов'язаної з наданням податкової вигоди третім особам, у зв'язку з відсутністю підприємства за податковою адресою, відсутністю виробничого обладнання, складських приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, сировини та матеріалів для здійснення основного виду діяльності, відсутністю кваліфікованого персоналу та руху активів.

Отже висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на податковій інформації про господарську діяльність платників податків - ТОВ «Дельта-Агро Ресурс та ПП «Агрогерме-Шем». Однак, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що контрагент позивача ТОВ «Дельта-Агро Ресурс та ПП «Агрогерме-Шем».

При цьому, використання податковим органом при складанні акту перевірки податкової інформації не може слугувати достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем та його контрагентом. Вказана податкова інформація не стосується обставин здійснення фінансово господарської діяльності контрагентів і позивача, оскільки жодних обставин щодо їх договірних відносин в такій податковій інформації не встановлено.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон № 996).

Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Ст. 4 Закону № 996-ХІV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності на формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88).

Згідно з п.2.4 ст. 2 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Положення № 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) передбачено, що "…підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.…".

Відповідно до ст.8 розділу ІІІ Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють Платника податків про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в редакції, що була чинна на момент здійснення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-ІV (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб. Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Отже, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 КАС України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у якості платника податку на додану вартість та знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). З наданого до суду відповідачем витягу з АІС "Податковий блок", вбачається, що контрагенти позивача формували податкові зобов'язання за господарськими операціями з позивачем. Отже, висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Вимога щодо реальних змiн майнового стану платника податкiв як обов'язкова ознака господарської операцiї кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів позивача. Під час перевірки позивача відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами - постачальниками.

Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, фактично здійснений і підтверджений складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення в порядку частини 2 статті 71 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 33322,88 грн., відповідно до платіжного доручення від 63 від 23.01.2017 року.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагротрейдинг" до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 000061201 від 13.01.2017 року на суму 2221525 грн. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № від 13.01.2017 року на суму 2221525 грн.

Стягнути з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагротрейдинг" () витрати по сплаті судового збору у розмірі 33322 (тридцять три тисячі триста двадцять дві) грн. 88 коп.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 14 березня 2017 року.

Повний текст постанови складено 20 березня 2017 року.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя Галатіна О.О.