Справа № 804/4595/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2017 р. Справа № 804/4595/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Складпак" до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «Складпак» по факту придбання товарів у ТОВ «Афелій - 2013» в грудні 2013 року, лютому 2014 року, ПП «Гудвін Лімітед» за період з 01.11.2012 року по 30.06.2013 року, ТОВ «Відім» за період з 31.07.2013 року по 31.10.2013 року, квітень 2014 року, ТОВ «Торг - Інвест 2013» за березень 2014 року та їх подальшої реалізації, під час якої встановлено порушення позивачем норм Податкового кодексу України. На підставі акту перевірки податковим органом було винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ст..55 КАС України, згідно якої у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив, здійснено заміну первісного відповідача Криворізьку північну об'єднану державну податкову інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на правонаступника Криворізьку північну об'єднану державну податкову інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
У судовому засіданні представник позивача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Відповідач надіслав суду письмові заперечення, у яких зазначено, що висновки перевірки відповідають фактичним обставинам, акт перевірки складений правомірно, висновки за результатами акту перевірки є цілком обґрунтованими, тому винесене податкове повідомлення - рішення є таким, що відповідає діючому законодавству, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що у період з 16.09.2014 року по 22.09.2014 року, на підставі направлення № 289 від 15.09.2014 року, згідно наказу № 809 від 15.09.2014 року, посадовими особами Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «Складпак» по факту придбання товарів у ТОВ «Афелій - 2013» в грудні 2013 року, лютому 2014 року, ПП «Гудвін Лімітед» за період з 01.11.2012 року по 30.06.2013 року, ТОВ «Відім» за період з 31.07.2013 року по 31.10.2013 року, квітень 2014 року, ТОВ «Торг - Інвест 2013» за березень 2014 року та їх подальшої реалізації, за результатами якої складено акт № 167/04-83/22-02/36220030 від 29.09.2014 року.
Згідно висновків акту перевірки податковим органом встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 319424 грн. 62 коп.; завищено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 223625 грн. 81 коп.
Не погодившись з висновками, викладеними у акті перевірки, позивач подав до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області заперечення за вих. №38 від 16.10.2014 року.
Листом Криворізька північна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області повідомила, що висновки перевірки залишені без змін.
Правомірність винесеного Криворізькою північною ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цьогоКодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Із змісту статті 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
У період, що перевірявся ПП «Складпак» мало господарські взаємовідносини з ПП «Гудвін Лімітед», про що свідчать договори поставки товарів № 1 від 01.11.2012 року та № 2 від 10.01.2013 року.
На підтвердження факту виконання вищевказаних договорів позивачем було надані податкові, видаткові накладні та акти здачі - приймання робіт: від 02.11.2012 року №1102002, від 02.11.2012 року №1; від 05.11.2012 року №1105002, від 05.11.2012 року №5; від 08.11.2012 року №1108001, від 08.11.2012 року №8; від 03.12.2012 року №1203001, від 03.12.2012 року №4; від 03.01.2013 року №103001, від 03.01.2013 року №1; від 08.01.2013 року №108002, від 08.01.2013 року №2; від 01.02.2013 року №201009, від 01.02.2013 року №3; від 01.03.2013 року №301005, від 01.03.2013 року №4; від 04.03.2013 року №304005,від 01.03.2013 року №5; від 11.03.2013 року №311004, від 11.03.2013 року №6; від 13.03.2013 року №313004, від 13.03.2013 року №7; від 21.03.2013 року №321002, від 21.03.2013 року №8; від 02.04.2013 року №402005, від 02.04.2013 року №9; від 07.05.2013 року №507004, від 07.05.2013 року №10; від 17.05.2013 року №517013, від 17.05.2013 року №11; від 03.06.2013 року №603007, від 03.06.2013 року №12; від 10.06.2013 року №610003, від 10.06.2013 року №13; від 17.06.2013 року №617005, від 17.06.2013 року №14; від 24.06.2013 року №624003, від №15; від 26.06.2013 року №626002, від 26.06.2013 року №16; від 22.01.2013 №122001, від 29.03.2013 №329009; від 29.03.2013 року №329008; від 31.05.2013 року №531014; від 21.06.2013 року №621004; від 26.06.2013 року №626003, від 27.06.2013 року №627024.
На підтвердження факту перевезення товару позивачем були надані товарно-транспортні накладні.
Крім того, позивач мав господарські відносини з ТОВ «Афелій - 2013», що підтверджується договором № 1 від 28.02.2014 року.
На підтвердження факту виконання вищевказаного договору позивачем було надано: податкову накладну від 26.12.2013 року №1226013, акт здачі-приймання робіт (послуг) від 26.12.2013 року №1 - послуги завантаження та розвантаження товару; податкову накладну від 27.12.2013 року №1227014, акт здачі-приймання робіт (послуг) від 27.12.2013 року №2 - інформаційно-консультативні послуги; податкову накладну від 30.12.2013 року №1230002, акт здачі-приймання робіт (послуг) від 30.12.2013 року №3 - маркетингові послуги; податкову накладну від 31.12.2013 року №1231011, акт здачі-приймання робіт (послуг) від 31.12.2013 року №4 - перевезення вантажу; податкову накладну від 28.02.2014 року №228009, акт здачі-приймання робіт (послуг) від 28.02.2014 року №1 - програмне забезпечення послуг; товарно-транспортні накладні від 02.12.2013 року та 03.12.2013 року.
Також, між ПП «Складпак» та ТОВ «Відім» було укладено договори № 1 від 01.07.2013 року та № 2 від 02.09.2013 року.
Виконання вказаних договорів підтверджено наступними первинними документами: податковою накладною від 01.07.2013 року №701010, видатковою накладною від 01.07.2013 року №1; податковою накладною від 01.08.2013 року №801007, видатковою накладною від 01.08.2013 року №2;податковою накладною від 02.09.2013 року №902022, видатковою накладною від 02.09.2013 року №3; податковою накладною від 01.10.2013 року №1001004, видатковою накладною від 01.10.2013 року №5; податковою накладною від 30.09.2013 року №930016, актом здачі-приймання рос; (послуг) від 30.09.2013 року №4 - інформаційно-консультативні послуги; податковою накладною від 15.10.2013 року №1015002, актом здачі-приймання роб: (послуг) від 15.10.2013 року №7 - інформаційно-консультативні послуги; податковою накладною від 29.10.2013 року №1029002, актом здачі-приймання роб: (послуг) від 29.10.2013 року №8 - маркетингові послуги; податковою накладною від 31.10.2013 року №1031010, актом здачі-приймання робі: (послуг) від 31.10.2013 року №9 - перевезення вантажу.
Крім того, ПП "Складпак" мало взаємовідносини з ТОВ "Торг - Інвест 2003" на підставі договору № 1 від 02.01.2014 року. Ні підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано податкову накладну від 03.03.2014 року № 303016 та видаткову накладну від 03.03.2014 року № 1.
Так, для з'ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства. Інші поняття можуть використовуватися лише в частині, що не суперечить податковим нормам. При цьому обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватися з посиланням на недотримання норм інших галузей законодавства - цивільного, фінансового тощо. Аналогічно платники податків не вправі посилатися на цивільно-правові та інші неподаткові норми в обґрунтування правомірності своєї поведінки.
В умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх дійсної сутності, а не лише виходячи з правильності їх юридичного оформлення та документування, у податковому обліку господарські операції мають відображатися відповідно до їх реального економічного змісту. Для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов'язує зміни у податковому обліку платника.
Варто відмітити, що відсутність в актах здачі-приймання робіт (послуг) інформації про зміст та обсяг господарських операцій не може свідчити про те, що такі операції не були фактично здійснені адже такий акт не є єдиним документом,у відповідності до чинного законодавства України, для підтвердження фактично здійсненої операції, яка спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.
Слід зазначити, що документи та інші дані, які спростовують або підтверджують реальність здійснення господарської операції, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Крім того, відсутність зареєстрованих транспортних засобів у контрагентів позивача (ТОВ «Афелій -2013» та ТОВ «Відім») не може свідчити про неможливість надання послуги з перевезення вантажу, оскільки законодавством України не заборонено використовувати для перевезення як власний транспорт так і орендований.
Відсутність відомостей про масу вантажу на наданих позивачем товарно-транспортних накладних вказує на порушення правил складення документів, однак не є беззаперечним свідченням не здійснення поставки товарів. Товарно-транспортні накладні не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскільки законодавство не ставить в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) або їх недоліки з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.
Позивачем під час судового розгляду справи було підтверджено відповідною бухгалтерською та податковою документацією реальність здійснення господарських операцій, відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 319424 грн. 62 коп.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Приватного підприємства "Складпак" до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) І.А. Гончарова