Справа № 392/299/17
Суддя: Кратко Д. М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 392/299/17
Провадження № 2-а/392/65/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Касьян З.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Маловисківської державної адміністрації щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту населення за 2016 рік;

- зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Маловисківської державної адміністрації у Кіровоградській області здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 (п»яти) мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є учасником бойових дій та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Позивач зазначає, що відповідачем йому було виплачено разову грошову допомогу за 2016 рік в розмірі 920,00 грн., встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Позивач не погоджується з таким розміром допомоги, посилаючись на те, що на час виплати допомоги діяла редакція частини 5 статті 12 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, оскільки редакція статті 12 цього Закону (викладена Законом України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якої щорічно до 5 травня учасником бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України), рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнана такою, що не відповідає Конституції України і вона втратила чинність з дня ухвалення цього рішення.

Позивач вважає, що Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», яка діяла одночасно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не підлягає застосуванню, оскільки закон має вищу юридичну силу.

У зв»язку із чим позивач змушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач, будучи повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, не з»явився.

Відповідач, будучи повідомлений належним чином, про день, час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направив. В свою чергу представником відповідача була подана заява про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення на позовну заяву, у яких просить відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що їхні дії по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо виплати позивачу допомоги до 5 травня у розмірі 920,00 грн. відповідають чинному законодавству України.

З урахуванням того, що позивач та представник відповідача в судове засідання не з»явилися, суд на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України проводить розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (частини 1 статті 6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб»єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб»єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку доказам досліджених судом та наданими сторонами, суд виходить із наступного.

Позивач, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням та має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 5).

Особами, що беруть участь у справі було визнано, що у 2016 році позивачу було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня, як учаснику бойових дій у розмірі 920,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Маловисківської державної адміністрації у Кіровоградській області щодо перерахунку зазначеної допомоги та виплату йому недоплаченої суми такої допомоги в розмірі 4730,00 грн..

Листом від 22 грудня 2016 року № 1734 Управління соціального захисту населення Маловисківської державної адміністрації у Кіровоградській області повідомило позивача про відмову в перерахунку та виплаті різниці між належною йому до сплати сумою разової грошової допомоги до 05 травня 2016 року та фактично виплаченою сумою, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (а.с. 6).

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі за текстом - Закон № 3551-XII), Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 141), Бюджетним кодексом України від 08 липня 2010 року № 2456-VI.

Отже, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 та 3 статті 22 Конституції України, також, закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначену редакцію статтею 12 Закону № 3551-ХІІ було визнано такою, що не відповідає Конституції України, і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

В подальшому, згідно пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ встановлено, що норми і положення, серед іншого, статтей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Суд також враховує Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, в якому зазначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Тому, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», згідно пп. 2 п. 1 якої у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання).

Вищезазначеною Постановою визначено розмір грошової допомоги, який для учасника бойових дій становить 920,00 грн..

При цьому, Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У пункті 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

У рішенні від 02 березня 1999 р. № 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Таким чином, нормами законодавства, а саме пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, які прийняті пізніше та, відповідно, мають пріоритетне значення при застосуванні, Кабінету Міністрів України делеговано повноваження визначати розмір щорічної одноразової допомоги до 5 травня, яке й було ним реалізовано шляхом прийняття Постанови від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Водночас, при розв»язанні спірних правовідносин суд враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини був застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, здійснюючи нарахування і виплату позивачу щорічної одноразової допомоги до 05 травня за 2016 рік у розмірі 920,00 грн., діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, тобто правомірно, а отже, в даному випадку, відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 18, 70, 71, 158 - 163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Судові витрати, пов»язані з розглядом справи, віднести за рахунок держави.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Маловисківський районний суд Кіровоградської області, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.М. Кратко