Справа № 423/3762/16-а
Суддя: Архипенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Попаснянський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

представника позивача Солодкого В.І.

представника УПФУ Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання незаконними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, скасування рішення ПФУ та зобов`язання зарахування пільгового стажу і призначення пенсії , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із дійсним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії УПФУ в Попаснянському районі, скасувати рішення ПФУ від 25.11.2016року, зобов`язати УПФУ в Попаснянському зарахувати до його стажу роботи відповідні періоди роботи, які дають йому право на пенсію за віком на пільгових умовах:

-період його знаходження у лавах Радянської армії з 29.05.1983 року по 05.05.1985 року, до загального і до пільгового стажу.

-періоди його роботи з 10.08.1993 року по 25.10.1993 року в радгоспі ім..Шевченка до загального стажу (період був уточнений у судовому засіданні 10.03.2017р.)
- та з 16.01.2001 року по 26.03.2001 року в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області до загального стажу .

і зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах», відповідно до ст..13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» умовах з моменту звернення його до УПФУ, з 16 серпня 2016 року.

Також, позивач просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на свою користь позивача судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок.
Позивач у поданому позові (який був уточнений в процесі судового розгляду) зазначає, що відмовляючи йому у призначення пенсії та не зараховуючи вищезазначені періоди трудового стажу, своїм Рішенням від 25.11. 2016 року, відповідач зазначив, що в трудовій книжці позивача та його військовому квитку запис про військову службу зроблена неналежно ( в трудові книжці не зазначена дата видачі військового квитка, а в військовому квітку запис зроблено різними чорнилами), у записах про роботу в радгоспі ім..Шевченка за період 10.08.1993 року по 25.10.1993 та про роботу в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області за період 16.01.2001 року по 26.03.2001 року є виправлення і це є порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників ( зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р.).
При цьому позивач посилається на те, що достовірність відомостей про проходження ним військової служби підтверджена не тільки записом в його трудові книжці та у військовому квітку, а й записами в обліково-послужної картці, в яких чітко і повно зазначений період проходження позивачем військової служби, а посилання відповідача лише на те, що запис у військовому квітку зроблена іншими чорнилами не може бути підставою для визнання зазначеного запису недійсним і будь-яких інших обґрунтувань щодо не зарахування позивачу зазначеного періоду до трудового стажу відповідач не зазначив.
Також позивач зазначає, що на пропозицію ПФУ ним було надіслано запит до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації про надання підтверджуючої довідки про проходження ним військової служби, який був отриманий адресатом 25.11.2016р. але до цього часу позивач не отримав відповіді і тому звертається до суду.
Обгрунтовуючі безпідставність не зарахування відповідачем до його стажу роботи зазначених періодів роботи у радгоспі ім..Шевченка та в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області позивач зазначає, що така відмова є безпідставою, тому що виправлення у трудові книжці, на які посилається відповідач по-перше: не можуть бути причиною для не зарахування певного періоду роботи до трудовго стажу, тому що таке може мати місце тільки у випадку відсутності необхідних записів або наявності неправильних чи неточних записів.
В даному випадку у трудові книжці позивача є записи, які підтверджують вищезазначені періоди роботи і не свідчать про неправильність або неточність записів .
До цього ж позивачем були надані індивідуальні відомості про застраховану особу за період його роботи (персоніфікований облік) і просив це вважати додатковим доказом про його роботу в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області і також зазначив що на теперішній час діяльність цього підприємства припинено, а його архіви залишилися на непідконтрольній українській владі території в м.Первомайсь і будь - яких інших уточнюючих документів до ПФУ надати неможливо.
Позивач підтримав свої вимоги, в ході розгляду справи надав суду заяву, згідно якої підтримав свій позов, справу просив розглядати без його участі у судовому засіданні, за участю свого представника.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити поданий позов.
Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, зазначаючи, що ПФУ не може зарахувати позивачу відповідний період роботи до стажу роботи, який дає йому право на пенсію на пільгових умовах, підтримав свою позицію, що викладена у рішенні про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, посилаючись на недостатність певного трудового стажу.
У зв`язку із зазначеним, представник відповідача зазначив, що позивач не має права на пенсію згідно ст..13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Аналогічні доводи містяться в письмових запереченнях відповідача (а.с.38,52).
Суд, вислухавши доводи представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав.
Так, згідно ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В суді без заперечень з боку сторін були встановлені наступні фактичні обставини.
Так, позивач 16.08. 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що підтверджується копією заяви про призначення пенсії (а.с.7а), при цьому на час звернення позивач досяг 50 років, що підтверджується копією паспорта позивача(а.с.5).
Також судом встановлено, що в трудовій книжці позивача (а.с.8-12) зазначні спірні періоди щодо
-період його знаходження у лавах Радянської армії з 29.05.1983 року по 05.05.1985 року, до загального і до пільгового стажу.

-періоди його роботи з 10.08.1993 року по 25.10.1993 року в радгоспі ім..Шевченка до загального стажу (період був уточнений у судовому засіданні 10.03.2017р.)
- та з 16.01.2001 року по 26.03.2001 року в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області до загального стажу .

Трудова книжка, відповідно до ст..48 КЗпП України, відповідно до ст..62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та згідно п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.
При цьому на час звернення позивачем до УПФУ надано копію трудової книжки та копію військового квитка. .
Розглянувши подані позовні матеріали, судом вбачається, що відповідач своїм рішенням від 29 квітня 2016 року відмовив позивачу у призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.13 п «а`Закону України «Про пенсійне забезпечення», посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу роботи, тому що відповідачем не зараховано до стажу його роботи вища зазначені періоди, не приймаючи їх в зв`язку із некоректними записами, та зазначив, що позивачу зараховано до загальний стаж роботи 18 років 08 місяців 03 дні, а до пільгового стажу на підземних роботах 8 років, 7 місяців, 16 днів (а.с.13).
Разом з тим, враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини по справі та перевіряючи повноту та всебічність прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, судом враховується наступне.
Згідно ст..13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті виконанням робіт, передбачених Списком №1, виконання яких проводиться на протязі повного робочого дня. При цьому під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу (роз`яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства праці від 10.05.1994 р. № 01-3/406-02-2 та № 06-1649).
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, ст..48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.
Також суд зазначає, що за нормами ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах.
Відповідно до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджений постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36, а саме до розділу І, ч.1 п.1.1а до відповідних професій віднесені а) усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в переліку «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень».
При цьому на підставі ст..8 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно записів в трудовій книжці позивача вбачається, що він працював повний робочий день під землею на шахті «Гірська» у період з 30.12.1982р по 16.08.2016р., був зайнятий на підземних роботах по видобутку вугілля з повним робочим днем під землею.
При цьому суд зазначає, що позивач працював за професіями, які віднесена до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці від 16.01.2003 р. № 36,
Також, згідно запису в трудові книжці з 29.05.1983р по 05.05.1985р. позивач проходив строкову службу у лавах Радянської Армії.
Щодо періоду служби позивача в радянській армії з 24.06.1985 року по 17.06.1987 р. суд враховує наступне.
Відповідач не зарахував цей період ані до загального трудового стажу, ані до пільгового, мотивуючи це тим, що в трудовій книжці не записано дата видачі військового квитка позивача, а відповідно до п.6 постанови КМУ від 12 серпня 1993 року №637 для підтвердження служби в Радянській армії приймаються військові квитки або довідки військових комісаріатів, військових частин і установ, а в наданому позивачем військовому квитку відповідний запис здійснено двома різними людьми (зокрема, дата звільнення в запас з військової служби заповнена іншою ручкою та іншим почерком, ніж решта запису).
Оглянувши оригінали трудової книжки та військового квитка № НОМЕР_1 позивача, копія яких є в матеріалах справи, суд приходить до переконання, що факт знаходження позивача на військовій службі в указаний період підтверджується зазначеними документами.
До цього ж данні про проходження позивачем військової служби у зазначений період також зазначена на стор. 4 військового квитка, де зазначена дата виключення позивача з військової частини 05.05.1985р.
Аналогічні данні також містяться в обліково-послужної картці форми№6 до військового квитка № НОМЕР_1 .
При цьому жодних підстав вважати їх недійсними чи підробленими суд не вбачає. Дійсно за очевидними зовнішніми ознаками можна зробити висновок, що запис про звільнення позивача в запас зроблено двома різними особами (про що свідчить різний почерк та використання різних чорнил), але це може мати розумне пояснення: типовий запис, який є однаковим для багатьох військовослужбовців робила одна особа, а інша особа указувала точну дату звільнення для кожного військовослужбовця окремо. Тим не менше, жодних зовнішніх ознак (витирання, виправлення, замазування тощо), які б указували на можливе підроблення цього запису, суд не помітив. Цей запис завірено підписом командира військової частини та печаткою військової частини, а тому підстав ставити під сумнів відомості, що містяться у військовому квитку суд не вбачає.
У частині вимог щодо зарахування цього періоду до загального та пільгового стажу суд враховує наступне.
Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, але при цьому як законодавство, що діяло на момент служби позивача в армії, так і чинне законодавство містять особливі умови для зарахування служби в армії до пільгового стажу.
Зокрема, згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У той же час у ч.1 ст.8 чинного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено: «Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах».
Також, судзазнчає, що позивач намагався отримати додаткові підтвердження щодо проходження ним строкової служби, шляхом витребування підтверджуючої довідки в архивів Міноборони Російської Федерації (а.с.20.21), але це стало неможливим в з`язку із соціально-політичною обстановкою на території Луганської та Донецької областей, в звязку із проведенням АТО, що є загальновідомою інформацією і враховується судом на користь позивача.
Виходячи із навчених норм законодавства, враховуючи, що на момент призову на строкову військову службу позивач працював за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах , суд вважає необхідним зарахувати позивачу період проходження ним строкової служби до загального трудового стажу і до пільгового стажу.
Щодо періоду роботи позивача в радгоспі ім..Шевченка у період з 10.08.1993 року по 25.10.1993 року, суд зазначає, що також при огляді оригіналу трудової книжки позивача, суд не вбачає будь- яких неправильних або неточних записів щодо цього періоду роботи, а посилання представника відповідача на те, у цьому запису «наведена цифра «3» у зазначенні 1993року (№ запису 30) _ суд вважає безпідставним для того, що не вважати цей запис дійсним, тому що в інших записах, що стосується цього періоду ( це зазначення приказів про прийом та звільнення, дата звільнення - № запису 31) - чітко зазначено що це 1993 рік.
Таким чином немає ніяких сумніві у дійсності запису про роботу позивача в радгоспі ім..Шевченка у період з 10.08.1993 року по 25.10.1993 року і відповідач не надав будь-яких доказів, які б спростували відомості про роботу позивача у зазначений період.
А тому суд вважає необхідним зарахувати позивачу період роботи в радгоспі ім..Шевченка у період з 10.08.1993 року по 25.10.1993 року до загального трудового стажу.
Щодо періоду роботи позивача в в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області суд зазначає таке.
Посилання відповідача на те, що в записі про цей період роботи, у зазначенні номері наказу про звільнення також наведена цифра «3» і це є підставою для не зарахування цього періоду до трудового стажу позивачеві - суд вважає базпідставним, тому що інші записи про цей період роботи позивача ( дата, місяць, рік прийому на роботу та звільнення запис під № 32,33) містять чітки та правильні відомості щодо періоду роботи позивача на зазначеному підприємстві і тому не можуть бути піддані сумніву, при цьому позивач також не надав будь-яких доказів щодо спростування цих відомостей про роботу позивача у зазначений період.
При цьому, суд зазначає, що на цей час діяльність підприємства «Управління комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області» припинено, що підтверджено відомостями з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.22-25), м.Первомайськ Луганської області, в дійсний час, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, віднесено до переліку населених пунктів, на території який органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що не заперечується і представником відповідача.
Тобто отримати будь-які архівні данні із вказаного підприємства позивачем в будь-який спосіб неможливо.
Але , позивач надав індивідуальні відомості про застраховану особу за період його роботи (персоніфікований облік) на зазначеному підприємстві, що є належним доказом про його роботу на підприємстві у зазначений період і повинно бути враховано відповідачем на підставі п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637, яеим на дыйсний час передбачено, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

А так, суд вважає необхідним зарахувати позивачу період роботи в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області період з 16.01.2001року по 26.03.2001року до загального трудового стажу.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на пенсію згідно ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Відмова відповідача позивачу у призначенні йому пенсії за підстав, викладених у своєму рішенні від 25.11.2016 року є необґрунтованим за тих підстав, що така вимога була б обґрунтованою, в розумінні п.20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, тільки у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а в даному випадку всі відповідні записи, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії , в трудовій книжці позивача є.
При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, а також військовий квіток, в яких містяться записи про відповідні періоди трудового стажу із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмов у зарахуванні до пільгового стажу позивача спірних періодів роботи (зазначених у позові) , було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст..21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.
Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці. При цьому слід враховувати, що зазначені записи є правильними , оскільки мають бути оцінені у сукупності із всіма іншими відомостями про трудовий стаж працівника.

Таким чином, сумніви відповідача про дійсність записів про трудовий стаж позивача, були б цілком виправданими якщо б вони базувались на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, а в даній ситуації дії відповідача становлять дискримінаційне поводження по відношенню до особи, яка має підтвердження про наявність певного трудового стажу для призначення пільгової пенсії, але за такого підходу відповідача автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що такі дії відповідача, в ситуації заявника є проявом непрямої дискримінації.

А так, враховуючи наведені правові норми, суд зазначає, що дії відповідача щодо не зарахування позивачу певних періодів роботи для призначення йому пенсії є порушенням конституційних прав позивача, тому що це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, які закріплені Основним Законом України.
При цьому, позивач надав достатньо доказів, згідно вимог законодавства, які підтверджують його право на пенсію згідно до ст..13 п «а» ЗУ України «Про пенсійне забезпечення».
При таких встановлених судом обставинах та положеннях законодавства, суд вважає, що рішення відповідача від 25 листопада 2016р. про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, так як судом встановлено, що з урахуванням встановлених судом фактичних обставин по справі позивач має право та достатньо трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, ст..ст. керуючись ст.ст.2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163, 186 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання незаконними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, скасування рішення ПФУ та зобов`язання зарахування пільгового стажу і призначення пенсії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п.«а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати відповідне рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 25.11.2016 року.
Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1 .
-період його знаходження у лавах Радянської армії з 29.05.1983 року по 05.05.1985 року, до загального і до пільгового стажу.

-періоди його роботи з 10.08.1993 року по 25.10.1993 року в радгоспі ім..Шевченка до загального стажу
- та з 16.01.2001 року по 26.03.2001 року в управлінні комунальних котелень та теплових мереж м.Первомайськ Луганської області до загального стажу .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення починаючи з 16 серпня 2016 року.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський райсуд.
Повний текст постанови суду ( судового рішення) складений 15 березня 2017 року.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко