Справа № 610/4196/16-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 р.Справа № 610/4196/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 12.01.2017р. по справі № 610/4196/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивачка) звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Балаклійської райдержадміністрації Харківської області про відмову у призначенні державної соціальної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Туапсе Краснодарського краю Російської Федерації, про прийняття якого повідомлено Повідомленням про надання (відмову) соціальної допомоги №, вих. № 5589 від 30.09.2016 р. та зобов'язати Управління соціального захисту населення Балаклійської райдержадміністрації Харківської області призначити державну соціальну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Туапсе Краснодарського краю Російської Федерації у порядку та розмірах встановлених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми";

- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Балаклійської райдержадміністрації Харківської області про відмову у призначенні державної соціальної допомоги на дитину - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Горлівка Донецької області, як одинокій матері, про прийняття якого повідомлено Повідомленням про надання (відмову) соціальної допомоги №, вих. № 5589 від 30.09.2016р. та зобов'язати Управління соціального захисту населення Балаклійської райдержадміністрації Харківської області призначити державну соціальну допомогу на дитину ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Горлівка Донецької області як одинокій матері у порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 12.01.2017р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 державної соціальної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Туапсе Краснодарського краю Російської Федерації про прийняття якого її повідомлено Повідомленням про надання (відмову) соціальної допомоги вих.№ 5589 від 30.09.2016 і зобов'язано Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу при народження дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Туапсе Краснодарського краю Російської Федерації у порядку та розмірах встановлених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Визнано протиправним рішення Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 державної соціальної допомоги на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в м. Горлівка Донецької області, як одинокій матері, про прийняття якого її повідомлено Повідомленням про надання (відмову) соціальної допомоги вих. № 5589 від 30.09.2016 і зобов'язано Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області призначити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, , який народився в м. Горлівка Донецької області, як одинокій матері, у порядку та розмірах встановлених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та є матір'ю дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в м. Горловка Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1, виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 24 березня 2004 року, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Туапсе, Краснодарського краю Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2, виданим відділом ЗАГС Туапсинського районного управління ЗАГС Краснодарського краю 22 грудня 2015 року (а.с. 14, 15).

Судом встановлено, що 16.06.2016 року позивачка звернулась до Управління Краснолиманської міської ради із заявами про призначення допомоги при народженні дитини, допомоги на дитину як одинокій матері та допомоги малозабезпеченій сім'ї.

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 9814, виданих Управлінням СЗН Балаклійської РДА Харківської області 07.12.2016 р. зареєстроване фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3: АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

23.08.2016 року Управлінням соціального захисту населення Балаклійської РДА Харківської області у зв'язку із зміною місця проживання ОСОБА_1 направлено запит до УСЗН Краснолиманської міської ради про видачу на руки ОСОБА_1 особової справи отримувача допомоги та атестату про припинення виплат (а.с. 17).

08.09.2016 року ОСОБА_1 надала до Управління соціального захисту населення Балаклійської РДА особову справу отримувача допомоги та атестат про припинення виплат, а також просила надати відповідь щодо призначення їй соціальних допомог (а.с. 18).

12 вересня 2016 року Управління соціального захисту населення Балаклійської РДА листом за вих.№5163 повідомило ОСОБА_1 про повернення її особової справи до УСЗН Краснолиманської міської ради, оскільки спеціалістами управління соціального захисту населення Красноліманської міської ради не була належним чином опрацьована заява позивачки згідно з Інструкцією щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів соціальної допомоги (а.с. 19).

30.09.2016 року управлінням соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації прийнято повідомлення про надання (відмову) соціальної допомоги № 5589, яким проінформовано ОСОБА_1 про те, що їй не призначено соціальні допомоги, оскільки не надано довідку для призначення одноразової допомоги при народженні дитини (ф. №24) та у зв'язку з відсутністю електронної справи, а також інформації про доходи чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 21).

Не погодившись з повідомленням відповідача від 30.09.2016 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям, позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу державних соціальних допомог є протиправними.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 195 КАС України, слід зазначити наступне.

Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII від 20.10.2014 року (далі - Закон № 1706-VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 1706-VІІ, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Позивачка та її діти перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується відповідними довідками, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с.10-12).

Порядок та умови надання державної допомоги, в тому числі, при народженні дитини врегульовані Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-ХІІ), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751 (далі за текстом - "Порядок").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21.11.1992 року №2811-ХІІ (далі - Закон №2811-ХІІ ) громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону№2811-ХІІ визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ст. 11 Закону № 2811-XII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Цією ж статтею передбачено, що вказаний перелік документів є вичерпним.

Аналогічні умови для призначення допомоги при народженні дитини передбачено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі за текстом - Порядок № 1751), відповідно до п.10, 11 якого допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: - заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається у довільній формі, із зазначенням даних для реєстрації місця проживання дитини; - копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Особи, що звернулися за призначенням допомоги при народженні другої дитини або наступних дітей (народжених до 30 червня 2014 року), подають копії свідоцтв про народження кожної дитини, яка враховується під час визначення розміру допомоги. Опікуни подають, крім зазначених документів, копію рішення про встановлення опіки.

Жінки, які мають зареєстроване місце проживання на території України і народили дитину під час тимчасового перебування за межами України, подають видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 18-1 Закону №2811-ХІІ право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачка має статус одинокої матері дитини по відношенню до сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, позивачка є матір'ю дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає разом з позивачкою.

Отже, ОСОБА_1 є особою, яка має право на отримання соціальних допомог, що передбачені Законом №2811-ХІІ.

У червні 2016 року позивачка звернулась до Управління соціального захисту населення Красноліманської міської ради із заявами про призначення допомоги при народженні дитини, допомоги на дитину як одинокій матері та допомоги малозабезпеченій сім'ї.

У зв'язку із переїздом до нового місця проживання, позивачка в липні 2016 року звернулась до відповідача із заявою щодо призначення допомоги як одинокій матері та допомоги у зв'язку з народженням дитини.

Під час розгляду справи встановлено, що оскаржуваним повідомленням про надання (відмову) соціальної допомоги № 5589, яке датоване 30.09.2016 року, у призначенні допомоги при народженні дитини позивачці було відмовлено, оскільки не надано довідку за формою ф. № 24, а допомогу на дитину як одинокій матері не призначено у зв'язку з відсутністю електронної справи та доходів чоловіка - ОСОБА_5

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією і Туркменистаном.

Статтею 13 зазначеної Конвенції визначено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Враховуючи вищевикладене, свідоцтво про народження ОСОБА_2, видане компетентними органами Російської Федерації, є офіційним документом та не вимагає будь-якого додаткового посвідчення ( легалізації) на території України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою вчасно були надані всі необхідні документи для призначення допомоги при народженні дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, який вказує на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, оскільки не враховано, що позивачем не надано оригінал довідки про призначення допомоги при народженні дитини за формою № 24, яка затверджена постановою Уряду Російської Федерації від 31.10.1998 року № 1274, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що для призначення допомоги при народженні дитини подається виключно заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини, та Законом № 2811-XII передбачено, що даний перелік документів є вичерпним, відповідач, вимагаючи від ОСОБА_1 надання документів, які не передбачені ст. 11 Закону № 2811-XII, вийшов за межі наданих йому повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних обгрунтованих доводів на підтвердження своєї правової позиції по справі, зокрема вказуючи про необхідність надання позивачкою довідки про призначення допомоги при народженні дитини за формою № 24, яка затверджена постановою Уряду Російської Федерації від 31.10.1998 № 1274, УСЗН лише обмежився зазначенням того, що такою є усталена практика, без посилання на відповідні приписи нормативно-правових актів, якими передбачено такий порядок.

Щодо позовних вимог про зобов'язання призначити ОСОБА_1 державної соціальної допомоги як одинокій матері на дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, колегія суддів враховує наступне.

Частиною 35 Порядку № 1751 передбачено, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи: - заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; -витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку; -копія свідоцтва про народження дитини; -довідка про проживання дитини з матір'ю, видана за місцем проживання сім'ї. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім'ї, наданого центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір'ю. У разі коли дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, замість довідки про проживання дитини з матір'ю подається довідка з місця проживання матері та довідка з місця проживання (навчання) дитини.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 19.09.2006 року № 345 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 жовтня 2006 року за № 1098/12927 перелік документів, які надаються для призначення соціальної допомоги, визначається в нормативно-правових актах, що встановлюють відповідні види допомоги.

Таким чином надання додаткових документів таких як відомостей про сімейний дохід чоловіка, Порядком № 1751 не передбачено.

Крім того, умови призначення допомоги на дітей одиноким матерям не можуть ставитися в залежність від наявності або відсутності електронної справи на отримувача допомоги, оскільки це питання внутрішньо організаційної діяльності УСЗН.

Також колегія суддів зазначає, що відповідачем не дотримано порядок прийняття рішення про відмову в призначенні державних соціальних допомог, а саме не дотримано строки розгляду заяви та прийняття відповідного рішення

Відповідно до ст. 3 Закону № 2811-XII документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення. Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Рішення відповідача - повідомлення № 5589, яке датоване 30.09.2016, про надання (відмову) в призначенні допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям, прийнято з порушенням десятиденного строку з дня звернення.

Колегія суддів зауважує, що дії відповідача, які полягають у несвоєчасному розгляді заяви та необгрунтованій відмові в призначенні допомог, безпосередньо зачіпають інтереси дітей позивачки, оскільки державна допомога сім'ям з дітьми надається з метою створення належних умов для їх повноцінного утримання та виховання.

Згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.6 ст.8 КАС України).

Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За приписами ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЕСПЛ) як джерело права.

У рішенні "Хабровські проти України" від 17.01.2016 року ЕСПЛ зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов'язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

У справах, пов'язаних з виконанням рішень у сфері сімейного права, ЕСПЛ неодноразово встановлював, що вирішальним є те, чи вжили національні органи усіх необхідних для сприяння виконанню заходів, що можуть обґрунтовано вимагатися за особливих обставин кожної справи. Розглядаючи питання про те, чи становило невиконання рішення суду недотримання права заявника на повагу до сімейного життя, ЕСПЛ повинен забезпечувати справедливий баланс між інтересами усіх причетних осіб та загальним інтересом забезпечення дотримання верховенства права.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року №2402-ІІІ (Преамбула Закону).

Відповідно до статті 13 вказаного Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та іншими законами України.

Отже, у випадку наявності будь-яких сумнівів з питань застосування законодавства, що регулює спірні правовідносини в частині, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у призначенні державної соціальної допомоги при народженні дитини та державної допомоги як одинокій матері, діяв не на підставі, з перевищенням наданих повноважень та не у спосіб, що передбачений Законом № 2811-XII та Порядком № 1751, без урахування інтересів дітей, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України "Про охорону дитинства".

Колегія суддів вважає, що спірні правовідносини відмінні від тих, що були предметом розгляду у справі № 610/3579/16-а, оскільки в цій справі оскаржується інше рішення відповідача - повідомлення про надання (відмову) соціальної допомоги № 5589, яке датоване 30.09.2016 р.

Так, постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 07.12.2016р. по справі №610/3579/16-а задоволено частково позов ОСОБА_1 Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення державної соціальної допомоги на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, як одинокій матері. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області прийняти рішення з питання призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення державної соціальної допомоги на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, як одинокій матері. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

При цьому суд виходив з того, що відповідач в порушення законодавства не прийняв будь - якого рішення стосовно призначення ОСОБА_1 соціальних виплат. Після надходження особової справи ОСОБА_1 15.11.2016 року з УПСЗН Краснолиманської міської ради відповідач також не вчинив жодних дій по вирішенню питання щодо призначення або відмову у призначенні ОСОБА_1 соціальних виплат.

Обставини, що встановлені постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 07.12.2016 у справі № 610/3579/16-а, відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України мають преюдиціальне значення при розгляді цієї справи.

Доводи апелянта про те, що відповідачем після винесення рішення суду першої інстанції та надання позивачкою додаткових документів призначено державну допомогу як одинокій матері колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки добровільне виконання рішення суду першої інстанції не є підставою для його скасування в апеляційному порядку.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 12.01.2017р. по справі № 610/4196/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Русанова В.Б.