Справа № 702/1027/16-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/1027/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Мазай Н.В. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.
судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.,
за участі :
секретар с/з Кузик М.А.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ :

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просила:
- визнати протиправними дії Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до п.3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області призначити пенсію відповідно до п.3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружині військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, починаючи з 14 липня 2016 року.
Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано рішення Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від 22.09.2016 року по відмові у призначенні пенсії відповідно до п.3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язано Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області розглянути заяву від 14 липня 2016 року про дострокове призначення пенсії і прийняти рішення з урахуванням встановлених судом обставин і норм права, на підставі Законів України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права , просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
На розгляд справи в апеляційному порядку сторони, будучи належним чином повідомлені не з`явилися. Колегія суддів, враховуючи, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для з`ясування всіх обставин, вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності сторін.
В зв`язку з неявкою сторін, на підставі ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області з заявою від 14.07.2016 року про призначення пенсії відповідно до п.3 розділуXVПрикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
За наслідками розгляду вказаної заяви пенсійним органом було відмовлено в призначенні пенсії.
За наслідками оскарження в судовому порядку вказаної відмови постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 15.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області визнано протиправними дії відповідача по відмові позивачу у призначенні їй пенсії відповідно до п.3Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача від 14 липня 2016 року про дострокове призначення пенсії і прийняти рішення з урахуванням встановлених судами обставин і норм права, на підставі Законів України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В подальшому, за наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 відповідач 22.09.2016 року відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася з даним позовом в суд.
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення відповідно до п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам колегія судді звертає увагу на наступне.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначається Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.
Згідно абзацу 5 пункту 3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.
Статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років мають, зокрема, дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії відповідно до п.3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме як дружині військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Підставою для відмови в призначенні такої пенсії відповідач вказує, що покійний чоловік позивача не набув статусу військовослужбовця, оскільки військовозобов`язані, які призвані на військові збори не набувають статусу військовослужбовців, а тому абзац 5 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на дружин військовозобов`язаних, учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які були призвані на спеціальні збори не поширюється.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (ст.3 Закону).
Статтею 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , померлий чоловік позивача, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 3, інвалідом першої групи та мав право на пільги і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.10.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно архівної довідки №2156 від 11.08.2004 року, виданої Галузевим державним архівом Міністерства Оборони України, по архівним документам військової частини № НОМЕР_2 ОСОБА_2 у складі частини приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період із 30.07.1989 року (наказ №421) по 26.10.1989 року (наказ №597).
Відповідно до висновку обласної спеціалізованої лікарської-консультативної комісії №13768 від 17.11.2008 року смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»є спеціальним законом, який застосовується до спірних правовідносин та чітко визначає коло осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Так, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Отже, в розумінні статті 10 Закону України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.
Тобто, померлий чоловік позивача мав статус військовослужбовця відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому, можливість призначення пільгової пенсії, передбаченої абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, не пов`язується з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач після смерті чоловіка повторний шлюб не реєструвала.
Враховуючи, що позивач є дружиною військовозобов`язаного, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, досягла 50-річного віку, має загальний стаж роботи більше 20 років, після смерті чоловіка повторний шлюб не брала, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до пункту 3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, прийняте пенсійним органом рішення про відмову позивачу у призначення пенсії відповідно до пункту 3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язанння Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області розглянути заяву від 14 липня 2016 року про дострокове призначення пенсії, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Повноваження відповідача щодо призначення пенсії визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та відповідними Порядками.
Відповідно до статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі (ст.101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»).
Згідно з п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1 - 4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.
Згідно пунктів 4.1, 4.2 вказаного Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). При прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п. 4.7Порядку).
Таким чином, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган повинен ухвалити рішення про призначення (перерахунок) чи про відмову у призначенні (перерахунку) раніше призначеної пенсії.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
За змістом вказаної правової норми вбачається, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.
Суд може прийняти рішення про зобов`язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття єдиного альтернативного рішення виключена судом.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що рішеннями судів неодноразово зобов`язувалося пенсійний орган належним чином розглянути заяву позивача про призначення пенсії, за наслідками розгляду та на виконання яких відповідач приймав рішення про відмову в такому, що мало наслідком звернення позивача із позовами про оскарження вказаних рішень.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, дотримання позивачем процедури звернення із належно оформленою заявою про призначення пенсії та надання пенсійному органу всіх документів на підтвердження наявності пільгового стажу. Вказане відповідачем не заперечується.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку щодо вчинення певних дій щодо повторного розгляду заяви. Суд першої інстанції обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.
За таких обставин колегія суддів вбачає підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з ухвалення нового про зобов`язання Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області призначити позивачу пенсію відповідно до п.3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружині військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для закриття провадження в даній справі за наявності по даному спору рішення суду, яке набрало законної сили, а саме постанови Монастирищенського районного суду від 15.08.2016 в справі № 702/848/16а, то колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, способом захисту інтересів осіб в адміністративному судочинстві є визнання дій (бездіяльності) та рішень неправомірними, їх скасування, покладення обов`язку поновити порушене право.
З правового аналізу положень статей 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу владних повноважень ( його посадової особи), зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю, оскільки захист інтересів осіб в адміністративному судочинстві має бути спрямований на поновлення прав та інтересів позивача.
Також, колегія суддів звертає увагу, що під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав, або ймовірність порушення нормативним актом прав у майбутньому.
Незалежно від підстав позову, визначених позивачем, адміністративні суди перевіряють коло обставин, що можуть слугувати підставами позову, з одного боку - для встановлення обов`язку вчинити певну дію ( наявності права на прийняття рішення), з іншого на доведення правової заінтересованості особи у виконанні цього обов`язку саме на її користь.
Таким чином, для визначення тотожності спору суттєвим є зміст позову, тобто вимога до суду про захист порушеного чи оспорюваного права.
Підставою для звернення в суд з позовом є рішення відповідача від 22.09.2016 року, прийнятого на виконання рішення суду в справі № 702/848/16а, про відмову у призначенні пенсії відповідно до п.3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Натомість, як в справі № 702/848/16а мав місце інший спір, а саме правомірність рішення пенсійного органу від 19.07.2016.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даній справі має місце новий публічно-правовий спір.
Відповідно до п. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області задовольнити частково.
Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 січня 2017 року скасувати в частині зобов`язання Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 липня 2016 року про дострокове призначення пенсії і прийняти рішення з урахуванням встановлених судом обставин і норм права, на підставі Законів України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ухвалити в цій частині нове, яким зобов`язати Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п.3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружині військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, починаючи з 14 липня 2016 року
В іншій частині постанову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено 16.03.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.