Справа № 438/973/16-а
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/973/16-а
Номер провадження №2-а/438/8/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВпОДДЗ батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові лейтенанта поліції Оробець Дмитра Теодоровича, Управління патрульної поліції у м.Львові про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора ВпОДДЗ батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові лейтенанта поліції Оробець Дмитра Теодоровича, у якому просить суд скасувати постанову інспектора ВпОДДЗ батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові лейтенанта поліції Оробця Дмитра Теодоровича АР №350378 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у зв'язку з її незаконністю.

Ухвалою суду до участі у справі було залучено, в якості співвідповідача - Управління патрульної поліції у м.Львові.

В обгрунтування позову посилається на те, що інспектором ВпОДДЗ батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові лейтенанта поліції Оробець Д.Т. його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, за те, що він 07 вересня 2016 року керуючи транспортним засобом, користувався засобами зв'язку тримаючи їх у руці, а саме розмовляв по мобільному телефону. Вважає вказану постанову неправомірною, оскільки жодних порушень ПДР України ним допущено не було, інспектор до уваги не взяв, натомість виніс постанову про накладення адміністративного стягнення.

Крім цього, позивач вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою 79000, м. Львів, вул. Перфецького, 19, де розташоване Управління патрульної поліції у м. Львові, проте, інспектор Оробець Д.Т. положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.

В зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, просить оскаржувану постанову скасувати

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не з'явився, в матеріалах справи наявне його клопотання, про розгляд справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач Оробець Д.Т. та представник відповідача Управління патрульної поліції у м.Львові у судовому засіданні не з'явились про причину неявки суд не повідомили.

До суду поступило заперечення представника Управління патрульної поліції у м.Львові в якому просять відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки винесена постанова є законною, обгрунтованою та справедливою.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд виходить з наступного:

Згідно ст. 2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень.

Згідно зі ст. ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі й віднесених до компетенції національної поліції, здійснюється на основі додержання принципу законності.

У відповідності з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 07 вересня 2016 року постановою серії АР № 350378 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Позивача визнано винним у тому, що він 07 вересня 2016 року о 18.25 год. керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп 519км+500м користувався під час руху засобом зв'язку тримаючи їх у руках, а саме: розмовляю по мобільному телефону, чим порушив п.2.9. (д) ПДР України.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.2.3.б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 1.5 ПДР України визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

За вимогами Правил дорожнього руху України п. 2.9 (д) водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Завданнями і функціями Управління патрульної поліції в м. Львові, Департаменту патрульної поліції (відповідно до розділу 2 Положення про Департамент Патрульної поліції, затвердженого наказом НП України від 18.11.2015 №96 є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства й держави, протидії злочинності, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Повноваженнями поліцейського патрульної поліції (відповідно до посадової інструкції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за №4/1) під час несення служби є: розгляд справі про адміністративні правопорушення та застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників, які вчинили адміністративне правопорушення у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством.

Думка правопорушника та незгода його з притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Посилаючись на те, що справа про адміністративне правопорушення не була розглянута за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення - в Управлінні патрульної поліції у м. Львові, позивач зазначає, що він був позбавлений своїми правами. При цьому, під час розгляду справи позивач не заявляв клопотання про виклик свідків, не надав суду будь-яких доказів в підтвердження свої невинуватості в скоєнні адміністративного правопорушення а тому вказане твердження не приймається до уваги судом.

Оскільки згідно рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5 - рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП», що ст. 258 КУпАП встановлено порядок скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, а також в даній статті визначено, що адміністративне стягнення накладається на місці вчинення правопорушення. Отже, можна зробити висновок, що норми, встановленні ст. 258 КУпАП є спеціальними нормами, і в частині накладення стягнення на місці вчинення правопорушення вступають в колізію з загальними нормами ст. 276 КУпАП, щодо місця розгляду справи (місцем знаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення). За загальним принципом, при конкуренції загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом: спеціальний або винятковий закон скасовує дію загального, тобто перевага надається спеціальним нормам. Тому, при накладенні стягнення на місці вчинення правопорушення, я керувався нормами прямої дії ст. 258 КУпАП. Також, відповідно п. 2.3 вищезазначеного Рішення Конституційного суду України, - у ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Із зазначеного слідує, що Конституційний суд на час засідання та прийняття Рішення 26.05.2015 року дійшов до висновку, та зазначив, що за певним переліком адміністративних правопорушень, передбачених ст. 258 КУпАП (в редакції, яка діяла на той час) існує скорочене провадження, яке не передбачає складання протоколу про адміністративне правопорушення, а адміністративне стягнення накладається на місці вчинення правопорушення та перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-VIII, який прийнято після винесення вищезазначеного Рішення Конституційним судом України, внесені зміни до ст. 258 КУпАП, після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Тобто, даними змінами було розширено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких відбувається за скороченим провадженням та адміністративне стягнення за якими накладається саме на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження органу. Відповідно п. 1 Розділу III Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Згідно п. З Розділу III Наказу, - постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1,2,3,5,6 ст. 121,ст. 121-1, 121-2, ч.1,2,3 ст.122, ч.І ст. 123, ст. 124-1, ст. 125, 126, ч.І, 2 і 3 ст. 127, ст. 128, 129, ст. 132-1, ч. 6 і 11 ст. 133-1, ч.І,2,3 ст. 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Окрім того, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 року, К/800/37207/15 визначено, що застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом (ст. 258 КУпАП), тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278,279,280 КУпАП. Проте, дане рішення приймалося по факту подій, які мали місце 15.05.2015 року, тобто до внесення змін (Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-УІІІ) до ст. 258 КУпАП, якими розширено перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення. В свою чергу Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, справа № 750/8192/16-а та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016 року, К/800/36352/16 визначено, що винесення постанови поліцейським на місці вчинення правопорушення є правомірним.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену Наказом МВС України від 07.11. 2015 за № 1395 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно ч.І ст. 276 КУпАП та п. 2 розділу 3 Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст. 252 КУпАП та п. 10 розділу 3 Інструкції, при розгляді справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення дотримані всі вимоги чинного законодавства України порушень не допущено.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6-12, 69, 71,159-161 КАС України, ст. ст. 9, 33, 122 ч.1, 247, 251, 252, 268, 276, 287-289 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора ВпОДДЗ батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Львові лейтенанта поліції Оробець Дмитра Теодоровича, Управління патрульної поліції у м.Львові про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАС України - з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бориславський міський суд Львівської області.

Головуючий суддя А.Т. Слиш