Справа № 695/473/17
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/473/17
номер провадження 2-а/695/46/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Середи Л.В.

при секретарі - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №4 Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, старшого лейтенанта поліції Литвиненка Олександра Ігоровича про визнання незаконної та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП №4 Золотоніського ВП ГУ НПУ в Черкаській області, старшого лейтенанта поліції Литвиненка Олександра Ігоровича про визнання незаконною та скасування постанови від 11.02.2017 року, серії ПС1 № 938832, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач 11.02.2017 року, близько 15.30 години, керуючи автомобілем «3A3-DAEWOO», державний номерний знак "НОМЕР_1", який належить на праві власності ОСОБА_3, рухався по проїзній частині вулиці Урожайної в селі Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області. Керуючи вказаним автомобілем, позивач на слизькій ділянці дороги не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль занесло на обочину та він вдарився об дерево. Приїхавши на місце події, працівники поліції перевірили документи позивача, зокрема посвідчення водія та попросили також пред'явити страховий поліс. Позивач стверджує, що зважаючи на його емоційно-стресовий стан після аварії, він почувався дуже розгублено та не міг відшукати в машині страховий поліс, який пізніше виявив разом з іншими документами у задньому кармані своїх штанів. Однак інспектор СРПП № 4 Золотоніського відділу поліції старший лейтенант поліції Литвиненко О.І. не взяв до уваги його пояснення про стресовий та розгублений стан позивача внаслідок аварії, не даючи часу на відшукання полісу, склав постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 932883 за ст. 126 КУпАП та вручив її копію позивачу, проти змісту якої останній категорично заперечував. Позивач вважає, що інспектор не роз'яснив при складанні постанови його права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП, чим порушив права громадянина, що зазначені у ст., ст. 21, 57 та 63 Конституції України. Таким чином, при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вищевказаний інспектор допустив порушення вимог статей 7, 24, 251, 252, 256, ч.5 ст. 258 КУпАП та прийняв рішення, яке не грунтується на вимогах Закону, а тому позивач просив суд скасувати вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, направивши до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити та розглядати справу без нього.

Відповідач інспектор СРПП №4 Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, старший лейтенант поліції Литвиненко О.І. в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, не повідомив суд про причини своєї неявки, клопотань про перенесення розгляду справи та заперечень щодо позову до суду не направив.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення, серії ПС1 №932883 від 11.02.2017 року, інспектором СРПП №4 Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, старшим лейтенантом поліції Литвиненком О.І. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,0 грн.

У даній постанові зазначено, що під час перевірки у позивача був відсутній поліс обов'язкового страхування, а тому ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 п.п. "г" ПДР України.

Однак суд бере до уваги, що позивачем по справі до матеріалів справи додана копія, а в судовому засіданні досліджений оригінал полісу №АК/2465119 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із якого вбачається, що вказаний поліс складений стосовно автомобіля «3A3-DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_1 та діявз 10.02.2017 року по 09.02.2018 року, сам договір був укладений 08.02.2017 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що на момент перевірки документів позивача по справі працівником поліції, поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був виписаний щодо вказаного автомобіля.

Так, ст. 125 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскільки позивач надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який діяв на момент перевірки його документів, отже відсутні будь-які докази, які б підтверджували порушення ОСОБА_1 п. 2.1 п.п. "г" Правил дорожнього руху України.

Відповідно до норм ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно із ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що інспектором не було дотримано при складанні адміністративного протоколу зазначених вище норм.

Матеріали справи вказують, що при складанні постанови про адмінправопорушення працівником поліції не було залучено свідків, не взято до уваги пояснення ОСОБА_1, не залучалися технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, що не дає можливості суду встановити обґрунтованість його висновку та встановленню винних дій ОСОБА_1, а також правильності накладення адміністративного стягнення.

Окрім того, суд враховує, що в матеріалах справи є копія полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльність покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності. Отже, твердження позивача про порушення прав вважаються правомірними, поки владний суб'єкт не доведе перед судом протилежне.

Всупереч вказаному відповідач не надав суду доказів, які стверджували б правомірність його дій.

Беручи до уваги вище викладене, та враховуючи, що основним обов'язком органів поліції є не покарання водіїв, а забезпечення безпеки дорожнього руху, суд вважає, що винність позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не встановлена.

Окрім того суд бере до уваги, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга ст. 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя ст. 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша ст. 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

У частині першій ст. 277 КУпАП зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга ст. 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення ч.1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди при наявних запереченнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст, 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Крім того, відповідно дост. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, незважаючи на не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог п.п. 2.1. "г" ПДР України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, тому позов підлягає задоволення у повному обсязі.

Стаття 171-2 КАС України зазначає, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Враховуючи, що відповідачем є службова особа державного органу, суд відносить судові витрати за рахунок держави.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 6, 7, 8, 11, 17, 19, 94, 99, 158,

ст., ст. 163, 167, 171-2 КАС України, ст. 288 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №4 Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, старшого лейтенанта поліції Литвиненка Олександра Ігоровича про визнання незаконної та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову інспектора СРПП № 4 Золотоніського відділу поліції, старшого лейтенанта поліції Литвиненко О.І. від 11. 02.2017 року серії ПСІ № 938832 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження по адміністративній справі у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення - закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Середа Л.В.