Справа № 819/1316/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 876/1481/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника ОСОБА_2

відповідача по справі: представника Прокопенко В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Регіонального відділення фонду державного майна України по Тернопільській області про скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4 в жовтні 2016 року звернулася з позовом в суд до Регіонального відділення фонду державного майна України по Тернопільській області та з уточненням позовних вимог просила скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області № 105 від 03 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади провідного спеціаліста у зв'язку із скороченням чисельності та штату регіонального відділення відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України; скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області № 90 від 12.07.2016 р. про позбавлення рангу; поновити ОСОБА_4 на посаді провідного спеціаліста; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що при її звільненні порушено вимоги ст. 184 КЗпП України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі №819/1316/16 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі №819/1316/16 та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 наказом Регіонального відділення (з особового складу) від 22.07.2008 року № 71 «Про призначення ОСОБА_4», з 22.07.2008 р. призначена на посаду провідного спеціаліста відділу обліку та управління корпоративними правами держави, який з 21.10.2008 року відповідно до переліку № 3 змін у штатному розписі на 2008 рік Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, перейменований у Відділ управління корпоративними правами держави.

Наказом регіонального відділення (з особового складу) від 03.03.2012 р. № 18 «Про призначення працівників регіонального відділення» ОСОБА_4 призначено з 03.03.2012 р. за її згодою, на посаду провідного спеціаліста відділу корпоративного управління.

Відповідно до наказу регіонального відділення (з особового складу) від 05.02.2014 р. № 10 «Про структуру та штатний розпис регіонального відділення на 2014 рік», ОСОБА_4 переведено з 06.02.2014 р. на посаду провідного спеціаліста відділу реформування власності та продажу акцій, а з 21.05.2015 р. наказом (з особового складу) № 47 переведено на посаду провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна.

На виконання пункту 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 р. 76-УІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів Україні» щодо скорочення чисельності працівників державних органів з метою оптимізації структури чисельності регіональних відділень Фонду державного майна України, раціонального використання бюджетних коштів, наказом Фонду державного майна України (з особового складу) від 01.09.2015 року № 137-р «Про затвердження штатної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України», по Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Тернопільській області затверджено граничну чисельність працівників в кількості 32 штатні посади.

На виконання наказу ФДМУ від 01.09.2015 р. № 137-р «Про затвердження штатної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України», регіональне відділення розробило структуру та штатний розпис на 2015 рік, які затверджені Головою Фонду державного майна України 19.10.2015 р.

Наказом регіонального відділення від 26.10.2015 р. № 00627 «Про введення в дію штатного розпису регіонального відділення» з 27.10.2015 р. введено в дію структуру та штатний розпис на 2015 рік Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області в кількості 32 штатні одиниці.

На момент реорганізації Регіонального відділення, позивачка працювала у відділі оцінки державного майна, який налічував 6 штатних одиниць: начальник відділу - 1; головний спеціаліст - 4; провідний спеціаліст -1.

З 27.10.2015 року відділ реорганізовано у сектор оцінки майна майнових прав та професійної оціночної діяльності в кількості 4 штатних одиниці: завідувач сектору - 1; головний спеціаліст - 3.

Крім того, на виконання вимог статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», важливою вимогою для працівників структурних підрозділів державних органів приватизації, які проводять оцінку та рецензування звітів про оцінку майна (актів оцінки майна), мати чинне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача.

Порівняльний аналіз штатного розпису регіонального відділення до реорганізації станом на 2015 рік і штатного розпису регіонального відділення після реорганізації на 2015 рік, затвердженого 19.10.2015 р., свідчить про те, що посади провідного спеціаліста у відділі оцінки державного майна (після реорганізації - сектор оцінки майна майнових прав та професійної оціночної діяльності) - не передбачено.

Також судом встановлено, що з 27.10.2015 р. посада провідного спеціаліста скорочена та не передбачена в інших структурних підрозділах.

Таким чином, реорганізація Регіонального відділення супроводжувалася зміною в організації праці, скороченням чисельності та штату працівників, в кількості 19 чоловік, включаючи посаду, яку займала позивачка (провідний спеціаліст відділу оцінки державного майна).

Судом встановлено, що 27.10.2015 р., ОСОБА_4 персонально під розписку попереджена, що відповідно до наказу ФДМУ від 01.09.2015 р. № 137-р «Про затвердження штатної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України» та наказу регіонального відділення № 00627 «Про введення в дію штатного розпису регіонального відділення», у зв'язку з проведенням у регіональному відділенні скорочення чисельності та штату посада, яку вона займала підлягає скороченню.

Також повідомлено, що після її виходу з відпустки для догляду за дитиною до шести років за медичними показаннями, у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії, вона буде запропонована позивачці у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як встановлено судом з 21.05.2015 р. ОСОБА_4 займала посаду провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна, яка відносилась до шостої категорії посад державних службовців. Згідно з посадовою інструкцією призначення на вказану посаду здійснювалося після конкурсного відбору, стажування або з кадрового резерву з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта вища відповідного кваліфікаційного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше двох років.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що станом на 27.12.2015 р., відповідно до структури та штатного розпису Регіонального відділення були вакантні наступні посади:

- начальник регіонального відділення, посада якого відносилась до третьої категорії посад державних службовців з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта повна вища, стаж роботи за фахом на державній службі на керівних посадах не менше п'яти років або стаж за фахом на керівних посадах в інших сферах не менше семи років, та який призначався на посаду Головою Фонду державного майна України за погодженням з головою місцевої державної адміністрації;

- завідувач сектору оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності, посада якого відносилась до п'ятої категорії посад державних службовців, та який призначався на посаду після проходження конкурсного відбору, стажування або з кадрового резерву з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта повна вища, відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі та інших сферах управління не менше трьох років, згідно з посадовою інструкцією, якою передбачено проведення оцінки та рецензування звітів про оцінку майна (актів оцінки майна), яка проводиться за умови наявності чинного кваліфікаційного свідоцтва оцінювача,

- головний спеціаліст відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави, посада якого відносилась до шостої категорії посад державних службовців (тимчасово вакантна посада на час відпустки для догляду за дитиною до трьохрічного віку (до 08.12.2016 року), який призначався на посаду після проходження конкурсного відбору, стажування або з кадрового резерву з наступними кваліфікаційними вимогами: освіта вища юридична, за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше трьох років.

Відповідно до посадової інструкції провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна, яку займала ОСОБА_4 головними завданнями та обов'язками були: підготовка проектів договорів про проведення незалежної оцінки майна, підготовка проектів наказів оцінки державного майна, що передається в оренду, підготовка документів, що підтверджують факт передачі державного майна до статутного капіталу господарських товариств. Виконання таких завдань і обов'язків передбачає наявність вищої освіти відповідного кваліфікаційного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом на державній службі не менше 1 року або стаж роботи за фахом в інших сферах управління не менше двох років.

Позивачка має вищу економічна освіту за спеціальністю «фінанси та кредит» та кваліфікацією «економіст».

Однак, протягом двохмісячного періоду з 27.10.2015 року по 27.12.2015 року, з часу отримання відповідно до структури та штатного розпису Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області на 2015 рік, затвердженого Головою Фонду державного майна України 19.10.2016 р. вакантні посади провідних спеціалістів та посади, які б відповідали кваліфікації ОСОБА_4 були відсутні.

Зі змісту ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України (далі по тексту - КЗпП) та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Зі змісту оспорюваних наказів вбачається, що звільнення ОСОБА_4 відбувалось на загальних підставах, а саме за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6.11.1992 р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому, мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Судом встановлено, що в установі де працювала позивач відбулось скорочення чисельності та штату працівників.

Вимогами ч. 3 ст. 184 КЗпП України забороняється звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років, якщо дитина потребує домашнього догляду), одиноких матерів за наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Ця гарантія поширюється також на жінок, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, зазначеною у медичному висновку, для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Забороняється звільняти зазначені категорії жінок з підстав, передбачених статтями 40 і 41, 28 КЗпП України, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, підставою визнання її звільнення протиправним позивачка зазначає порушення при її звільненні саме вимог вищезазначеної статті.

Наказом Фонду державного майна України від 22.03.2016 року № 34-р «Про затвердження граничної чисельності працівників регіональних відділень Фонду державного майна України», регіональному відділенню було доведено граничну чисельність працівників в кількості 32 штатні одиниці, при цьому кількість посад держаних службовців складала 28 штатних одиниць. Регіональним відділенням було розроблено нову структуру та штатний розпис на 2016 рік, який був затверджений Головою ФДМУ 11.04.2016 р. та введений в дію наказом регіонального відділення від 20.04.2016 р. № 00212 «Про введення в дію штатного розпису регіонального відділення» з 22.04.2016 р.

Відповідно до штатного розпису, сектор оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності ліквідовано, а відділ приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави реорганізовано у відділ приватизації, управління корпоративними правами держави та оцінки державного майна.

На виконання Закону № 889, відповідно до штатного розпису на 2016 рік, затвердженого Головою Фонду державного майна України від 31.05.2016 року, наказом регіонального відділення від 31.05.2016 р. № 00284, з 01.05.2016 р. введено в дію штатний розпис на 2016 рік Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, в якому не передбачено посади провідного спеціаліста.

Відповідно до заяви від 15.07.2016 р., ОСОБА_4 з 01.08.2016 р. приступила до роботи.

В цей же день ОСОБА_4 повідомлена під розписку про скорочення посади, яку вона займала.

Також, позивачку повідомлено, про те, що після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього повідомлення, вона підлягає звільненню з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії, до закінчення двохмісячного терміну повідомлення, вона буде запропонована позивачці у відповідності до чинного законодавства України.

Статтею 41 даного Закону визначено, що державний службовець з врахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

- на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

- на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Зважаючи на встановлені судом вищезазначені обставини, щодо відсутності з 31.05.2016 р. у штатному розписі посад, рівнозначних посаді, на якій перебувала позивачка, позивачці не могли бути запропоновані посади іншої групи, у зв'язку зміною порядку призначення на посади так і рівнозначні посади зважаючи на їх відсутність у період з 01.08.2016 р. по 03.10.2016 р.

Крім того, вакантні посади головного спеціаліста юридичного сектору та посади робітника з обслуговування й ремонту будинків регіонального відділення не могли бути їй запропоновані, оскільки не відповідали її кваліфікації, з огляду на відсутність у неї юридичної освіти та навичок.

Верховний Суд України у постанові від 01.04.2015 р. у справі за № 6-40цс15 зазначив, що власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Тому, оскільки, в Регіональному відділенні на час фактичного звільнення ОСОБА_4, вакантної посади провідного спеціаліста, іншої рівнозначної та нижчої вакантної посади державної служби, яка б відповідала за своєю спеціальністю кваліфікації та досвіду роботи позивачки не було, суд приходить до висновку, що регіональним відділенням при звільненні позивачки з посади провідного спеціаліста відділу оцінки державного майна не порушило ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП.

Щодо вимоги про скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області № 90 від 12.07.2016 р. судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 889, який вступив в дію 01.05.2016 р., посади державної служби в державних органах поділяються на категорії, залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетенції державних службовців.

Відповідно до вказаного Закону встановлюються три категорії посад державної служби: категорія «А», категорія «Б» та категорія «В».

Оскільки регіональне відділення є територіальним органом Фонду державного майна України, тому посади державної служби регіонального відділення належать до категорій «Б» та «В».

Ранги державним службовцям присвоюються відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону з врахуванням вищезазначених категорій та Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 р. № 306 (далі - Порядок № 306).

Позивачка на час вступу в дію з 01.05.2016 р. Закону № 889, перебувала у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку за медичними показами.

Відповідно до п. 5 Порядку, позивачу наказом регіонального відділення від 31.05.2016 року № 45 «Про встановлення надбавки за вислугу років та присвоєння рангу ОСОБА_4» присвоєно 9 ранг державного службовця та встановлено надбавку за вислугу років на рівні 21 відсотка посадового окладу.

Суд приймає до уваги позицію, що у спірному випадку не мало місце позбавлення позивачки рангу, а йдеться про його заміну чи виправлення у разі помилкового (неправомірного) присвоєння. З моменту виявлення такого факту працівниками відповідного органу, порушення має бути виправлене шляхом видання керівником державного органу відповідного наказу.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року в справі № 819/1316/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 13.03.2017 року