Справа № 489/121/17
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/121/17
Номер провадження 2-а/489/136/17
Постанова

Іменем України

15 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва (далі-позивач або УПФУ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі-відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

встановив

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з УПФУ витрат виконавчого провадження. Вказує, що таку постанову прийнято з порушенням норм права.

Позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 14.12.2016 про відкриття виконавчого провадження №53126792 з виконання постанови №52799830, виданої 28.11.2016 про стягнення з управління витрат виконавчого провадження у розмірі 70,55 грн.

14.02.2017 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог. Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області від 28.12.2016 про відкриття виконавчого провадження №53213734 з виконання постанови №52906999 виданої 21.12.2016 про стягнення з управління витрат виконавчого провадження у розмірі 70,55 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Як вбачається з листа від 25.11.2016 позивачем зобов'язання, покладені судом, виконані в порядку встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на Управління Фондом з 01.03.2016.

16.11.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №489/3524/16-а, виданого 25.10.2016 Ленінським районним судом.

21.12.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Чухліб І. В. винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження. 21.12.2016 постанову надіслано на адресу позивача.

28.12.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Чухліб І. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53213734 на підставі постанови №52906999, виданої 21.12.2016.

Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу позивача 28.12.2016, про що свідчить супровідний лист за вих. №5.1-30/7677.

Позивач в позовній заяві зазначає, що таку постанову направлено з порушенням термінів, оскільки на конверті міститься штамп з відміткою дати - 02.01.2017.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах, згідно частиною 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС), здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За ч. 3 цієї статті відповідачем у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 2,3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На виконання приписів вищенаведеного Закону постановою КМ України № 845 від 03.08.2011 року затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, в п.2 якого роз'яснено, що боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства; виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

А згідно п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 /п.20 Порядку/.

Отже, чинним законодавством України встановлено механізм виконання відповідних судових рішень, визначено порядок дій органів державної виконавчої служби при надходженні до них відповідних судових рішень, боржниками за якими є органи, визначені в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно з ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та - інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації;виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 2 Розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Відповідно до ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Згідно п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно офіційних даних з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 27.12.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 52906999 з примусового виконання виконавчого № 489/3524/16-а виданий 25.10.2016 на підставі п. 9 ст. 39, Закону України "Про виконавче провадження", оскільки рішення виконано боржником в повному обсязі.

Спірну постанову винесено державним виконавцем 28.12.2016, копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача направлено 28.12.2016.

Отже, з наведених правових норм вбачається, що державний виконавець діяв в межах та в спосіб передбачений Законом. Державний виконавець на час відкриття ВП не був проінформований щодо добровільного виконання рішення суду і не мав можливостей переконатися в цьому, оскільки до відкриття ВП державний виконавець не має підстав робити запити та проводити будь-які виконавчі дії по виконанню виконавчого документу.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2016 №52906999 державним виконавцем винесено правомірно та позивачем не оскаржується.

Суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову відкриття виконавчого провадження від 28.12.2016.

Посилання позивача на той факт, що ним виконано судове рішення до винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення витрат виконавчого провадження спростовуються судом, оскільки законодавець розділяє поняття виконавчого збору та витрат виконавчого провадження і хоча, у відповідності до п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ( що і має на увазі позивач) в даному випадку виконавче провадження було відкрито та постанова від 28.12.2016 стосується стягнення не виконавчого збору, а саме витрат виконавчого провадження.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем порушено строки встановлені ст. 28, 42 Закону №1404.

Як вбачається з супровідного листа, наявного в матеріалах справи, копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача направлено 28.12.2016. Посилання позивача на наявний в матеріалах справи конверт з відміткою дати "02.01.2017 " не може сприйматись судом як безспірний доказ направлення постанови від 28.12.2016, оскільки не вбачається, що саме направлялось таким конвертом.

Дослідивши докази, долучені до справи, щодо їх належності та допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України, суд

постановив

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 53213734.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв