Справа № 823/1873/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1873/16 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Мацедонської В.Є., Мельничука В.П., секретар судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комсомольський міський суд Полтавської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

05.12.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення нарахування йому як судді Комсомольського міського суду Полтавської області щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді за період з 01.11.2016 р. по 25.11.2016 р. у сумі 1878 грн. 40 коп. та про зобов'язання відповідача здійснити нарахування і виплату йому як судді Комсомольського міського суду Полтавської області щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді за період з 01.11.2016 р. по 25.11.2016 р. у сумі 1878 грн. 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на момент призначення його на посаду судді діяли положення частини п'ятої статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судді за наявності стажу роботи до 5 років у складі суддівської винагороди виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, проте, вказана доплата у період з 01.11.2016 р. по 25.11.2016 р. йому не виплачена.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив з того, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді є меншим ніж 3 роки, то відсутні підстави для виплати щомісячної доплати за вислугу років відповідно до частини 5 статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів, в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд».

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати Черкаського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом в.о. голови Комсомольського міського суду Полтавської області Таранкової І. М. № 9.1-а від 26 листопада 2013 року відповідно до статті 72 Закону України «Про судоустрій та статус суддів України» та Указу Президента України № 620/2013 від 07.11.2013 р. позивача зараховано на посаду судді Комсомольського міського суду Полтавської області з 26 листопада 2013 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом та встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 15 відсотків посадового окладу з 26 листопада 2013 року у зв'язку із наявністю стажу роботи станом на 26 листопада 2013 року 00 років 00 місяців 00 днів (а. с. 6).

Наказом в. о. голови Комсомольського міського суду Полтавської області Окунь Т. В. № 4.2-а від 03 квітня 2015 року відповідно до пункту 5 статті 133 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. № 192-V на підставі листа ТУ ДСА України в Полтавській області № 02-19/141 від 31.03.2015 р. та розрахунку стажу роботи на посаді судді скасовано п. 2 вищезазначеного наказу в частині виплати надбавки за вислугу років в розмірі 15 відсотків посадового окладу та позивачу припинено здійснення виплати щомісячної доплати за вислугу років за відсутністю трирічного стажу роботи на посаді судді (а. с. 7).

Наказом голови Комсомольського міського суду Полтавської області Крикливого В. В. № 13.1-а від 03 серпня 2015 року відповідно до частини 3 статті 22, частини 1 статті 58 Конституції України, Законів України «Про статус суддів» та «;Про судоустрій і статус суддів», що діяли в редакції на час набуття такого права, на підставі рішення Ради суддів України № 73 від 22 липня 2015 року скасовано наказ № 4.2-а від 03 квітня 2015 р. та позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 03 серпня 2015 року у зв'язку з наявністю стажу роботи станом на 03.08.2015 р. 1 рік 08 місяців 07 днів та зобов'язано здійснити перерахунок та виплату невиплаченої щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу судді ОСОБА_2 за період з 03 квітня 2015 року по 02 серпня 2015 року (а. с. 10). Вказаний наказ повернутий відповідачем без виконання.

Зазначені обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакціїЗакону України від 12.02.2015 р. № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», що була чинна станом на 26.07.2016 р., далі - Закон № 2453, Закон № 192) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Станом на час зарахування позивача на посаду судді діяла редакція Закону № 2453, яка передбачала виплату суддям щомісячної доплати за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частина 5 статті 129).

Верховний Суд України у постанові від 01.11.2016 р. (справа № 21-1425а16) зазначив, що згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

Положення Закону № 2453 в редакції Закону № 192-VІІІ, щодо визначення суддівської винагороди не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.

Так у пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підпункті «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України вказав, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини п'ята, шостастатті 47 Закону № 2453).

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Таким чином, Верховний Суд України, розглядаючи справу дійшов висновку про відсутність з боку відповідача незаконної бездіяльності по невиплаті позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді є меншим ніж 3 роки, тобто немає підстав для виплати щомісячної доплати за вислугу років відповідно до частини п'ятої статті 133 Закону № 2453 в редакції Закону № 192.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч.2 вказаної статті невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог врахував правову позицію Верховного Суду України висловлену у постанові суду від 01.11.2016р. при розгляді справи (справа № 21-1425а16).

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді є меншим ніж 3 роки, то у відповідача не було законних підстави для виплати позивачу щомісячної доплати за вислугу років відповідно до частини 5 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд».

Не заслуговують уваги доводи апелянта щодо протиправності відповідача через існування рішення Ради суддів України № 73 від 22.07.2015 р., яким визначено, що судді, стаж роботи яких на посаді судді, на момент набрання чинності Законом України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» складав менше 3 років, але які отримували щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків, із набуттям чинності вказаним законом, право на отримання такої щомісячної доплати не втратили, а тому мають право її отримувати до набуття ними стажу роботи на посаді судді у 3 роки.

Колегія суддів зазначає, що Рада суддів України не є нормотворчим органом в питаннях розміру та складових суддівської винагороди.

З приводу інших доводів апелянта щодо застосування до спірних правовідносин принципу верховенства права, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. У відповідності до ч. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів констатує вчинення відповідачем бездіяльності на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що всі наведені апелянтом доводи апеляційної скарги не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст ухвали виготовлено 16.03.2017 р

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комсомольський міський суд Полтавської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

В.Е. Мацедонська

В.П. Мельничук

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Мельничук В.П.

Мацедонська В.Е.