Справа № 2а-7876/10/1570  
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-7876/10/1570
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року

10год.40хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Гуманенко В.О.

За участю сторін:

Від позивача: Романенко А.М. - за довіреністю

Від відповідача: Анточ Г.С. - за довіреністю

Від Чорноморської транспортної прокуратури Одеської області: Коваль О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, за участю Чорноморської транспортної прокуратури Одеської області про визнання недійсним наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №246 від 23.03.2009р.,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство "Одеський портовий холодильник" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати недійсним наказ відповідача №246 від 23 березня 2009 року "Про скасування наказу РВ №1401 від 09 листопада 1998 року "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" та внесення змін до наказів РВ від 28 березня 1996 року №461 "Про затвердження плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник" і №462 "Про перетворення ОП "ОПХ" у ВАТ".

Адміністративний позов мотивовано тим, що спірний наказ грубо порушує майнові права підприємства, є незаконним, необґрунтованим, винесений з порушенням норм чинного законодавства, а саме:

- станом на дату затвердження плану приватизації діяла редакція ст.5 ЗУ «Про приватизацію майна державних підприємств», яка не передбачала в переліку майна, що не підлягає приватизації, будь-яких гідротехнічних споруд, причалів, тощо. Зміни, внесені у ст.5 Закону 19.02.1997р., не мають зворотної дії у часі;

- накази по приватизації, винесені повноважним органом - РВ ФДМУ по Одеській області, не могли бути змінені, скасовані, чи доповнені після їх реалізації через 10 років;

- наказ №246 виданий відповідачем поза межами повноважень; протест прокурора мав бути розглянутий відповідно до законодавства та задоволений чи відхилений, а не виконаний;

- відповідач прийняв наказ необґрунтовано, не врахував, що приватизацію завершено та позивач є створеною в ході приватизації юридичною особою;

- п.3 оскаржуваного наказу вирішено питання про вилучення із статутного фонду ВАТ "Одеський портовий холодильник" нерухомого майна, чим порушено права акціонерів позивача, оскільки при перетворенні орендного підприємства у ВАТ за наказом №462 затверджено Статут ВАТ "Одеський портовий холодильник", який визначив розмір статутного капіталу, що поділений на визначену кількість акцій.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 21.12.2016 року зазначив, що розглядаючи справу по суті, судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки діям відповідача щодо скасування свого рішення, яке вже вичерпало свою дію. Так само не перевірено судом повноваження суб'єкта владних повноважень на скасування власних рішень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями адміністративну справу № 2а-7876/10/1570 передано на розгляд судді Левчук О.А.

На підставі ухвали суду від 12.01.2017 року (самовідвід) справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Згідно з повторним автоматичним розподілом справ за допомогою автоматизованої системи документообігу суду 12.01.2017 року дана адміністративна справа передана на розгляд судді Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 року прийнято до провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, за участю Чорноморської транспортної прокуратури Одеської області про визнання недійсним наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №246 від 23.03.2009р. з дня його прийняття.

В процесі нового розгляду справи представник позивача підтримав правову позицію, викладену в адміністративному позові, та просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №246 від 23 березня 2009 року "Про скасування наказу РВ №1401 від 09 листопада 1998 року "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" та внесення змін до наказів РВ від 28 березня 1996 року №461 "Про затвердження плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник" і №462 "Про перетворення ОП "ОПХ" у ВАТ.

Представник відповідача /Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області/ в судовому засіданні підтримав позицію, наведену в запереченнях на адміністративний позов, вказавши, що приватизація ПАТ "Одеський портовий холодильник"здійснена відповідно до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", Указу Президента України від 19.01.1995р. №66/95 "Про прискорення приватизації майна в агропромисловому комплексі", Декретів Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. №51-93 "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі"та від 20.05.1993р. №57-93 "Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їх структурних підрозділів, зданих в оренду", на виконання постанови Кабінету Міністрів України в 15.05.1995р. № 343 шляхом перетворення орендного підприємства у відкрите акціонере товариство "Одеський портовий холодильник"(наказ регіонального відділення від 28.03.1996 №462 "Про перетворення орендного підприємства "Одеський портовий холодильник"у відкрите акціонерне товариство"). Приватизація ВАТ „Одеський портовий холодильник" відбувалась шляхом продажу його акцій та була завершена у 1998 році, державна частка акцій у статутному фонді ВАТ відсутня. Продаж державних акцій відбувався з вересня 1996 року по липень 1998 року. За підсумками розміщення 100 відсотків акцій регіональним відділенням був виданий наказ від 09.11.1998р. № 1401 "Про завершення приватизації відкритого акціонерне товариства "Одеський портовий холодильник", яке в подальшому було перетворене в публічне акціонерне товариство. Керівництвом ОП "Одеський портовий холодильник" в процесі приватизації було надано недостовірну інформацію щодо складу основних засобів, які знаходились на балансі підприємства, а саме, замість "Морського причалу №21", який відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" не підлягав приватизації, були вказані його конструктивні елементи, що в подальшому призвело до порушення порядку державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, тому наказ №246 виданий правомірно.

Представник прокуратури в судовому засіданні підтримав правову позицію відповідача та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник".

Наказом Генеральної прокуратури України від 05.12.2014 року №152ш ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Одеської області Чорноморську прокуратуру з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 17 травня 1995 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області було видано наказ №493 про реєстрацію заявки Організації орендарів, утвореної членами трудового колективу "Одеський портовий холодильник" на приватизацію державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

28 червня 1995 року РВ ФДМ України по Одеській області видано наказ №840 про утворення інвентаризаційної комісії, до членів якої увійшли посадові особи від ОП "Одеський портовий холодильник" та провідний спеціаліст РВ ФДМУ по Одеській області.

17 липня 1995 року інвентаризаційною комісією складено протокол засідання №1, 28 липня 1995 року затверджений начальником РВ ФДМУ по Одеській області, яким розглянуто результати інвентаризації та їх узагальнено.

Згідно інвентаризаційного опису №1 у складі основних засобів - будівлі та споруди - обліковуються споруди «благоустрій морського причалу» (1951р.), оторочка причалу (1952р.), масивна набережна (1952р.), підкрановий шлях (1952р.).

28 березня 1996 року Регіональним відділення ФДМУ по Одеській області також було видано Розпорядження №107 про затвердження Акту оцінки вартості державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник". Даний Акт був складений комісією, утвореною відповідно до наказу начальника РВ ФДМУ по Одеській області №783 від 22 червня 1995 року.

28 березня 1996 року відповідачем видано наказ №461 «Про затвердження плану приватизації державного майна ОП «ОПХ» та наказ №462 про перетворення Орендного підприємства у Відкрите акціонерне товариство "Одеський портовий холодильник", якими також було затверджено засновників, засновницький договір, призначено голову правління та затверджено Статут підприємства. Визначено спосіб приватизації - продаж акцій ВАТ.

Статут ВАТ «ОПХ» був затверджений загальними зборами акціонерів ВАТ «ОПХ» від 25.09.1998р. та зареєстрований Виконкомом Жовтневої райради народних депутатів м.Одеса за №176 від 29.03.1996р.

09 листопада 1998 року Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області видало наказ №1401 про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник.

На підставі Наказу РВ ФДМУ по Одеській області №1401 від 09.11.1998р., розпорядження Жовтневої РА Одеського міськвиконкому від 30.11.1999р. №1164 05.10.2000р. ВАТ "Одеський портовий холодильник" було видано Свідоцтво про право власності (колективної) №010067 на об'єкт нерухомості по Митній площі, 1-б, м.Одеса, до складу якого увійшли: основна будівля літ.А., вісова літ.Б, навіс літ.В, резервуар І, мостіння П, причал площею 1674кв.м., відображені у технічному паспорті від 11.09.2000р.

10.10.2000р. на підставі Свідоцтва про право власності від 05.10.2000р. Одеським МБТІ та РОН зареєстроване право колективної власності ВАТ «ОПХ» на вказане вище нерухоме майно (запис в реєстраційній книзі 983-стр.20-кн.-11неж.).

Таким чином, ВАТ «ОПХ» з 10.10.2000р. є власником нерухомого майна по Митній площі,1-б у м.Одеса, у тому числі причалу площею 1674кв.м., та згідно п.1 ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності позивача як речове право визнається державою дійсним, оскільки право власності виникло до 01.01.2013р. та його реєстрація була проведена згідно чинного станом на 2000р. законодавства.

13 березня 2009 року на адресу Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області з листом від 11.03.2009р. надійшов протест Чорноморського транспортного прокурора від 26.02.2009р., яким останній вимагав скасувати як незаконний наказ РВ ФДМ №1401 від 09 листопада 1998 року та привести у відповідність до вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" документи по приватизації державного майна ОП "Одеський портовий холодильник" шляхом внесення змін до плану приватизації та статуту ВАТ, заборони на відчуження причалу №21 та його конструктивних елементів, які належать державі та згідно частини 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" не підлягають приватизації.

23 березня 2009 року на виконання протесту Чорноморського транспортного прокурора від 26.02.2009р. №8/1-71вих.09 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області видало наказ №246 "Про скасування наказу РВ ФДМУ від 09 листопада 1998 року №1401 "Про затвердження приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", та внесення змін до наказів РВ від 28 березня 1996 року №461 "Про завершення плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник", від 28 березня 1996 року №462 "Про перетворення ОП "Одеський портовий холодильник" у ВАТ", яким:

1) скасовано наказ РВ від 09 листопада 1998 року №1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", як такий, що був необґрунтовано використаний МБТІ для виготовлення технічних паспортів та видачі виконавчим комітетом Одеської міської ради Свідоцтв про право власності від 05 жовтня 2000 року за №010067 і №010068;

2) затверджено зміни та доповнення до пункту 2.2 розділу II плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник", який затверджено наказом РВ від 28 березня 1996 року №461;

3) доповнено пункт 3 наказу РВ ФДМ від 28 березня 1996 року №462 "Про перетворення ОП "Одеський портовий холодильник" у ВАТ" пунктом 3.1., яким вилучається із статутного фонду ВАТ об'єкти нерухомості, які не підлягають приватизації, вказані у додатку до плану приватизації, затвердженому пунктом 2 цього наказу";

4) визначено, що Морський причал №21 з його конструктивними елементами є об'єктом державної власності, який згідно частини 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" не підлягає приватизації;

5) вчинені інші розпорядчі дії щодо виконання цього наказу.

Не погоджуючись із зазначеним наказом відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Суд погоджується з доводами Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник", звертаючи увагу на те, що в межах даної адміністративної справи адміністративний суд не має компетенції вирішувати спір про право (кому саме належало та повинно було належити після завершення приватизації ВАТ «ОПХ» спірне нерухоме майно - причал) та досліджувати правомірність набуття права власності позивачем на це майно в контексті положень ст.328 ЦК України.

В контексті спірних правовідносин, що виникли у сфері публічно-правовій та не є цивільними, адміністративний суд має надати оцінку правомірності оскаржуваного наказу №246 від 23.03.2009р. в аспекті положень ч.3 ст.2 КАС України, виконуючи притаманні саме адміністративному судочинству завдання, визначені ч.1 ст.2 Кодексу: «Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ».

Саме на це було звернуто увагу Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21.12.2016р. у даній справі та надано відповідні вказівки суду першої інстанції при новому розгляді справи.

Така позиція ґрунтується на правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постановах по справам №21-2990а15 та №21-1204а-16.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ видано відповідачем на виконання протесту Чорноморського транспортного прокурора від 26.02.2009р. та листа від 11.03.2009р.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №1789-ХІІ) протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи.

У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права.

Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору.

У разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду. Подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Виходячи з наведеного, метою принесення прокурором протеста на незаконний акт є зупинення його дії та запобігання його реалізації, та не може бути приведення правовідносин у первісний стан після того, як акт, що був опротестований як незаконний, вже реалізований та вичерпав свою дію.

Відповідно до положень ст.ст.1, 4, 5, 6 Тимчасового положення «Про Фонд державного майна України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 року, Фонд державного майна України (Фонд) є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю. Основними завданнями Фонду є: захист майнових прав України на її території та за кордоном; здійснення прав розпорядження майном державних підприємств у процесі їх приватизації, створення спільних підприємств; здійснення повноважень щодо організації та проведення приватизації майна підприємств, яке перебуває у загальнодержавній власності; здійснення повноважень орендодавця майна державних підприємств і організацій, їх структурних підрозділів; сприяння процесові демонополізації економіки і створенню умов для конкуренції виробників. Фонд відповідно до покладених на нього завдань: розробляє і подає Кабінету Міністрів України проекти державних програм приватизації, організує і контролює їх виконання; змінює у процесі приватизації організаційно-правову форму

підприємств, що перебувають у загальнодержавній власності, шляхом перетворення їх у відкриті акціонерні товариства; здійснює повноваження власника щодо частки акцій акціонерних товариств, які не були реалізовані у процесі приватизації, зокрема несе ризик (відповідальність) у межах зазначеної частки; продає майно, що перебуває у загальнодержавній власності у процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств і об'єктів незавершеного будівництва; створює комісії по приватизації; затверджує плани приватизації майна, що перебуває у загальнодержавній власності; укладає угоди з посередниками щодо організації підготовки до приватизації та продажу об'єктів приватизації; видає ліцензії посередникам; здійснює зв'язок з місцевими органами приватизації; вживає заходів до залучення іноземних інвесторів до процесу приватизації; забезпечує систематичне інформування населення, Верховної Ради, органів державної виконавчої влади, місцевого і регіонального самоврядування про хід приватизації державного майна; щорічно складає звіт про хід приватизації і баланс доходів та видатків Фонду і подає його на розгляд та затвердження Верховної Ради України після узгодження з Кабінетом Міністрів України; виступає орендодавцем майна цілісних майнових комплексів підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, що є загальнодержавною власністю, дає дозвіл підприємствам, організаціям на передачу в оренду майнових комплексів їх структурних підрозділів; бере участь у створенні спільних підприємств, до статутного фонду яких передається майно, що є загальнодержавною власністю; бере участь у розробці проектів нормативних актів з питань управління майном, що є у державній власності, та його приватизації; бере участь у розробці і укладенні міждержавних угод з питань власності та використання державного майна;представляє інтереси України за кордоном з питань, що стосуються захисту майнових прав держави. Фонд має право: видавати в межах своєї компетенції нормативні документи, обов'язкові для виконання органами державної виконавчої влади, іншими юридичними особами, контролювати їх виконання;одержувати інформацію від органів державної виконавчої влади, необхідну для виконання передбачених цим Положенням завдань і функцій; проводити інвентаризацію загальнодержавного майна, що відповідно до Державної програми приватизації підлягає приватизації, а також здійснювати аудиторські перевірки ефективності його використання; затверджувати кошторис витрат з державного позабюджетного фонду приватизації в межах, встановлених Державною програмою приватизації майна державних підприємств.

Згідно пунктів 3,9 Тимчасового положення, яке втратило чинність тільки 06.01.2012р., в Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі Фонд створює регіональні відділення. У разі необхідності Фонд має право створювати представництва в інших містах, а також районах України. Голова Фонду, керівники регіональних відділень та представництв несуть персональну відповідальність за виконання покладених на Фонд і регіональні відділення та представництва завдань і здійснення ними своїх функцій.

Згідно п.7 Тимчасово положення Фонд, його регіональні відділення та представництва не мають права втручатися у господарську діяльність підприємств, за винятком випадків, передбачених законодавством України і установчими документами цих підприємств.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про приватизацію державного майна» (в редакції, чинній станом на березень 2009 року) державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших законів України з питань приватизації. Фонд державного майна України підпорядкований, підзвітний і підконтрольний Верховній Раді України. Голова Фонду державного майна України призначається на посаду і звільняється з посади Президентом України за згодою Верховної Ради України. Державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють такі основні повноваження: змінюють у процесі приватизації організаційну форму підприємств, що перебувають у державній власності; здійснюють повноваження власника державного майна у процесі приватизації; виступають орендодавцем майна, що перебуває у державній власності, згідно з законодавством; продають майно, що перебуває у державній власності, в процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств, об'єктів незавершеного будівництва та колишнє військове майно, що набуло статусу цивільного, а також акції (частки, паї), що належать державі у майні господарських товариств; створюють комісії з приватизації; затверджують плани приватизації майна, що перебуває у державній власності, плани розміщення акцій акціонерних товариств у процесі приватизації; розробляють проекти державних програм приватизації і подають їх на затвердження Верховній Раді України; укладають угоди щодо проведення підготовки об'єктів до приватизації та їх продажу; укладають договори на проведення незалежної оцінки майна в процесі його приватизації; укладають у випадках, передбачених законодавством, угоди щодо проведення екологічного аудиту об'єктів приватизації; виступають з боку держави засновником підприємств із змішаною формою власності; беруть участь у розробці міжнародних договорів України з питань державної власності та її використання; здійснюють захист майнових прав державних підприємств, організацій, установ, а також акцій (часток, паїв), що належать державі, на території України та за її кордоном; контролюють виконання умов договорів купівлі-продажу державного майна; здійснюють продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Державні органи приватизації здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, іншими законами України з питань приватизації. Посадові особи державних органів приватизації несуть кримінальну, адміністративну, матеріальну та дисциплінарну відповідальність за неправомірні дії щодо майна, яке приватизується, у порядку, встановленому законодавством. Державні органи приватизації не мають права втручатися в діяльність підприємств, за винятком випадків, передбачених законодавством України і установчими документами цих підприємств. Органи приватизації в Автономній Республіці Крим діють у межах повноважень, визначених Фондом державного майна України, і повноважень, делегованих Верховною Радою Автономної Республіки Крим щодо розпорядження майном, що належить Автономній Республіці Крим. Органи приватизації в Автономній Республіці Крим у питаннях приватизації майна, що належить Автономній Республіці Крим, є підзвітними та підконтрольними Верховній Раді Автономної Республіки Крим. Продаж майна, що є у комунальній власності, здійснюють органи, створювані відповідними місцевими радами. Зазначені органи діють у межах повноважень, визначених відповідними місцевими радами, та є їм підпорядкованими, підзвітними і підконтрольними. Діяльність та рішення органів з питань приватизації, акціонування, конкурсів, створення яких не передбачено цим Законом, не поширюються на державні органи приватизації та не беруться ними до виконання.

Жодним положенням чинного на момент видання наказу №246 законодавства, як і наразі, не встановлено (започатковано, передбачено) право регіональних відділень ФДМУ скасовувати, змінювати, доповнювати власні розпорядчі акти, складені в процесі виконання функцій у процедурі приватизації державного майна після того, як вони (акти) були реалізовані та вичерпали свою дію шляхом виконання.

Щодо того, що оскаржуваний наказ був виданий на виконання листа та протеста прокурора, то суд цілком погоджується із твердженнями ПАТ «ОПХ» стосовно необхідності саме розгляду РВ ФДМУ протесту прокурора, вивчення його обґрунтованості, у тому числі з урахуванням права позивача як власника майна, бути обізнаним щодо такого розгляду та прийняти в ньому участь, надати свої міркування та заперечення.

РВ ФДМУ, як доречно зауважує позивач, не має обов'язку виконати протест прокурора, згідно ст.21 ЗУ «Про прокуратуру» протест може бути як задоволений, так і відхилений.

В останньому випадку прокурор звернувся б до суду з позовом, та саме суд належної юрисдикції мав би вирішити спір про правомірність набуття позивачем права власності на спірний об'єкт нерухомості в результаті приватизації державного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, приватизація ВАТ "Одеський портовий холодильник" була здійснена відповідно до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", Указу Президента України від 19.01.1995р. №66/95 "Про прискорення приватизації майна в агропромисловому комплексі", Декретів Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. №51-93 "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" та від 20.05.1993р. №57-93 "Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їх структурних підрозділів, зданих в оренду", на виконання постанови Кабінету Міністрів України в 15.05.1995р. №343, шляхом перетворення Орендного підприємства у Відкрите акціонере товариство "Одеський портовий холодильник" (наказ РВ ФДМУ від 28.03.1996р. №462 "Про перетворення ОП "Одеський портовий холодильник" у ВАТ").

Приватизація ВАТ "Одеський портовий холодильник" безпосередньо відбувалась шляхом продажу його акцій та була завершена у 1998 році, державна частка акцій у статутному фонді ВАТ відсутня. Продаж державних акцій відбувався з вересня 1996 року по липень 1998 року. За підсумками розміщення 100% акцій Регіональним відділенням ФДМУ був виданий наказ від 09.11.1998р. №1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", що в подальшому було перетворено в Публічне акціонерне товариство.

Тобто, наказом Регіонального відділення ФДМУ від 09.11.1998р. №1401 була завершена приватизація ВАТ "Одеський портовий холодильник».

Вищий адміністративний суд у своїй ухвалі зазначив, що Конституційний Суд України в своєму рішення у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня2009 року №7-рп/2009 зазначив, право прокурора оскаржувати до суду рішення органів місцевого самоврядування не є абсолютним, оскільки у Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному.

Також у названому рішення Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, скасовані наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 23.03.2009 року №246 рішення, а саме: наказ РВ №1401 від 09 листопада 1998 року "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" та внесення змін до наказів РВ від 28 березня 1996 року №461 "Про затвердження плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник" і №462 "Про перетворення ОП "ОПХ" у ВАТ є ненормативними правовими актами одноразового застосування та вичерпали свою дію фактом їх виконання, тому не могли бути в подальшому скасовані Регіональним відділенням ФДМУ як суб'єктом їх видання.

Зміст наказу №246 від 23.03.2009р., а саме - пункт 1 цього наказу, свідчить, що ним скасовано наказ №1401 «Про завершення приватизації ВАТ «ОПХ» від 09.11.1998р. як правовстановлюючий документ, що був використаний МБТІ для видачі Виконкомом ОМР Свідоцтва про право власності від 05.10.2000р. №010067. Інші пункти Наказу №246 безпосередньо вказують на мету його видання: вилучення із Статутного фонду ВАТ «ОПХ» об'єктів (які на думку РВ ФДМУ, що склалася вже після завершення приватизації, не підлягали приватизації) нерухомого майна шляхом одночасного внесення змін до плану приватизації (додаток до наказу №246) із визначенням, що не підлягають приватизації конструктивні елементи причалу №21 (благоустрій морського причалу, оторочка причалу, масивна набережна, підкрановий шлях).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч.ч.1,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст.ст.328, 346 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Отже оскаржуваний наказ РВ ФДМУ по Одеській області є протиправним, оскільки метою його прийняття є позбавлення ВАТ «ОПХ» права власності на приватизоване державне майно після завершення приватизації, при цьому повноваження РВ ФДМУ по Одеській області з видання розпорядчих актів, що стосуються приватизації, використане не з метою, з якою його надано, а для протиправного вилучення майна у власника.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку встановлення правомірності набуття права власності є виключною компетенцією суду (ч.2 ст.328 ЦК України), тому, видавши оскаржений наказ, відповідач вийшов за межі своїх повноважень та діяв не на підставах, встановлених Конституцією та законами України.

Неправомірність приватизації спірного нерухомого майна прямо не випливає із закону виходячи з наступного.

Зважаючи на зміст пояснень сторін, суд вважає за необхідне зазначити, що на момент початку приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник», на час прийняття рішення про приватизацію, затвердження акту оцінки вартості державного майна, затвердження плану приватизації діяв Закон України «Про приватизацію майна державних підприємств» від 04.03.1992 року №2164, відповідно до п.1, 2 ст. 5 якого визначено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань. Приватизації не підлягають: майно органів державної влади і управління, Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Прикордонних військ України, правоохоронних і митних органів; золотий та валютний фонди і запаси, державні матеріальні резерви, емісійна та резервна системи; майнові комплекси підприємств, що забезпечують діяльність по виготовленню цінних паперів і грошових знаків; засоби урядового, фельд'єгерського та спеціального зв'язку; об'єкти державної метрологічної служби; національні культурні та історичні цінності України, надра, водні ресурси та інші об'єкти права виключної власності народу України; об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом. Об'єкти освіти, які належать підприємствам та відомствам, можуть приватизуватися за умови збереження освітянського призначення; майнові комплекси підприємств, що забезпечують діяльність у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, зброї, вибухових та радіоактивних речовин; атомні електростанції; інші об'єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій.

В подальшому зміни до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» були внесені 19.02.1997 року №89/97, було змінено назву Закону «Про приватизацію державного майна» та внесено зміни до ст. 5, відповідно до яких, п.2 ст. 5 вже було передбачено, що приватизації не підлягають, серед іншого, акваторії портів, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і гідрографічні споруди, набережні причалів, захисні споруди та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури та споруди зв'язку, енерговодопостачання та водовідведення, автомобільні дороги та залізничні колії (до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій;

Станом на дату прийняття наказу від 09.11.1998 року №1401 про завершення приватизації ВАТ «Одеський портовий холодильник» вже діяв Закон України «Про приватизацію державного майна» 19.02.1997 року №89/97, разом з чим, на дату затвердження акту оцінки вартості державного майна орендованого підприємством «Одеський портовий холодильник» 28.03.1996 року та затвердження плану приватизації від 28.03.1996 року діяв Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» від 04.03.1992 року, відповідно до якого причали та гідротехнічні споруди не входили до об'єктів, що не підлягають приватизації.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р.№1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі наголошується на тому, що до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.05.1997р. №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата вказав, що закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативного акту.

Відповідно до ст.14 ЗУ «Про приватизацію державного майна» (в редакції, чинній станом на березень 2009 року) комісія з приватизації складає проект плану приватизації об'єкта, в якому враховуються пропозиції: господарського товариства, створеного працівниками підприємства, що приватизується, та інших покупців; місцевих рад за місцезнаходженням об'єкта приватизації; державних органів приватизації; центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів; Антимонопольного комітету України, його територіальних відділень; центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів України або його територіальних органів. Проект плану приватизації повинен передбачати строки та способи приватизації, початкову вартість об'єкта приватизації (розмір статутного капіталу господарського товариства), рекомендовані форми платежу, розміри пакетів акцій за напрямами їх реалізації, а також забезпечення технологічної єдності виробництва, недопущення руйнування єдиних майнових комплексів, циклів, технологій, порядок використання майна, що не підлягає приватизації. За рішенням комісії до розробки проекту плану приватизації може бути включено проект реорганізації об'єкта, в якому передбачено створення на основі його структурних підрозділів юридичних осіб. Рішення про необхідність реорганізації приймається в порядку, що встановлюється Фондом державного майна України та Антимонопольним комітетом України. До проекту плану приватизації додається акт оцінки вартості об'єкта приватизації, який складається відповідно до законодавства і затверджується органом приватизації, та технічний паспорт земельної ділянки державної власності, яка підлягає продажу державним органом приватизації. У разі проведення відповідно до законодавства екологічного аудиту об'єкта приватизації до проекту плану приватизації додається висновок про проведення екологічного аудиту. У разі якщо проектом плану приватизації передбачено продаж єдиного майнового комплексу підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій, до проекту плану приватизації додаються документи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Якщо трудовий колектив підприємства, майно якого приватизується, або інші покупці не погоджуються з проектом плану приватизації, розробленим комісією, вони можуть підготувати альтернативний варіант плану. Проект плану, розроблений комісією, та альтернативний проект плану трудового колективу чи інших покупців подаються на розгляд регіональних відділень Фонду державного майна України або його представництв у районах та містах, які протягом десяти днів зобов'язані розглянути подані проекти, затвердити план приватизації і довести його до заінтересованих осіб. Рішення про затвердження плану може бути оскаржено у десятиденний строк у Фонд державного майна України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим.

Як роз'яснив Вищий арбітражний суд України у листі від 25.04.2001р. №01-8/500 (із змінами і доповненнями) підприємства не позбавлені права на звернення до арбітражного суду із заявами про визнання недійсними виданих у процесі підготовки до приватизації актів державних чи інших органів щодо створення, реорганізації чи ліквідації підприємств. До таких актів належать, зокрема, рішення про перетворення підприємства у відкрите акціонерне товариство, про виділ зі складу підприємства структурних підрозділів, про створення на базі цих підрозділів самостійних підприємств тощо. Державні органи приватизації можуть звертатись до арбітражного суду у справах, пов'язаних з захистом майнових інтересів держави, у тому числі з заявами про визнання недійсними актів державних чи інших органів, виданих з питань, які чинним законодавством віднесені до компетенції державних органів приватизації. Згідно з частиною четвертою статті 14 Закону проект плану приватизації, розроблений комісією з приватизації (статті 13 і 14 Закону), та альтернативний проект плану, поданий трудовим колективом підприємства, майно якого приватизується (частина третя статті 14 Закону), розглядаються місцевими органами ФДМУ. План приватизації підлягає затвердженню цим органом і доведенню до заінтересованих осіб протягом 10 днів з дати одержання проектів. Рішення про затвердження плану приватизації відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону може бути оскаржено у десятиденний строк безпосередньо до ФДМУ чи Верховної Ради Автономної Республіки Крим незалежно від того, органом якого рівня воно прийняте.

Будь-які докази оскарження документів приватизації ВАТ «ОПХ» та відповідних результатів в матеріалах справи відсутні.

Рішення РВ ФДМУ по Одеській області, оформлене наказом №461 від 28.03.1996р. «Про затвердження плану приватизації державного майна ОП «ОПХ», до ФДМУ не оскаржувалось та в судовому порядку недійсним не визнавалось.

Стаття 14 ЗУ «Про приватизацію державного майна» не передбачає можливість скасування будь-яких рішень з ініціативи органів приватизації, а також внесення в них змін і доповнень після завершення приватизації, безпосередньо регіональними відділеннями ФДМУ.

Суб'єктом розгляду таких питань Закон визначає ФДМУ, а також встановлює 10-денний строк на оскарження рішення про затвердження плану приватизації.

Не був скасований також і наказ №462 від 28.03.1996р. про перетворення ОП «ОПХ» у ВАТ «ОПХ», затвердження Статуту ВАТ, та наказ №1401 від 09.11.1998р.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, видавши спірний наказ, діяло не на підставі законодавства та поза межами своїх повноважень, з використанням повноваження видавати накази не з метою, з якою воно надано, непропорційно та необґрунтовано, без урахування права особи, якої він стосувався, на участь у процесі прийняття рішення стосовно своєї власності.

З огляду наведеного, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, за участю Чорноморської транспортної прокуратури Одеської області про визнання недійсним наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №246 від 23.03.2009р задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №246 від 23 березня 2009 року "Про скасування наказу РВ №1401 від 09 листопада 1998 року "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" та внесення змін до наказів РВ від 28 березня 1996 року №461 "Про затвердження плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник" і №462 "Про перетворення ОП "ОПХ" у ВАТ".

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області на користь Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" 17,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2017 року.

Суддя Аракелян М.М.

.