Справа № 816/2050/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2050/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

суддів Бойка С.С., Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Андрієнка С.А.,

представника відповідача-1 Заворотько І.Г.,

представника відповідачів-2 та 3 Ілюшенка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідачів: 1. Генерального штабу Збройних Сил України 2. Повітряних Сил Збройних Сил України 3. Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
про визнання протиправними та скасування наказів

В С Т А Н О В И В:

11.11.2016 ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Генерального штабу Збройних Сил України, Повітряних Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування:

- наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400;

- наказу тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.10.2016 №451;

- наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2016 №263;

- наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2016 №264.

Позивач вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що на час винесення вказаних наказів вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення не доведена у законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду, як це визначено статтею 62 Конституції України.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги адміністративного позову підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 з вимогами адміністративного позову не погодилась, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що факт затримання співробітника військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України та Служби безпеки України посадової особи військової частини Збройних Сил України негативно вплинув на імідж військової частини та Збройних Сил України в цілому; про те, що ОСОБА_1 не дорожить честю і гідністю військовослужбовця та паплюжить високе звання офіцера Збройних Сил України; порушення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою), стосовно ОСОБА_1 набуло значного розголосу в засобах масової інформації та мережі Інтернет, а поширення інформації такого змісту не тільки негативно впливає на імідж окремої військової частини НОМЕР_1 , а й загалом на авторитет Збройних Сил України.

Представник відповідачів-2 та 3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити, посилаючись на те, що позивача позбавлено військового звання саме за порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час судового розгляду, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2016 №1000 з метою уточнення причин та умов, що сприяли здійсненню досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000044 від 27.09.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, стосовно майора ОСОБА_1 начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу, та його затримання представниками Військової прокуратури Полтавського гарнізону на підставі статті 211 Кримінального процесуального кодексу України, призначено службове розслідування /а. с. 86/.

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 28.10.2016 №1011, яким, зокрема наказано начальнику штабу першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 до 28.10.2016 відпрацювати та надати за підпорядкованістю проект клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення "Позбавлення військового звання" /а. с. 80-81/.

28.10.2016 Військовою прокуратурою Полтавського гарнізону Центрального регіону України позивачу вручено повідомлення про підозру в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України /а. с. 14-16/.

28.10.2016 начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України винесено наказ від 28.10.2016 №400, яким встановлено, що 27.10.2016 військовим прокурором Полтавського гарнізону повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 (місто Миргород) про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000044 від 27.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України "Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою", а також те, що майор ОСОБА_1 скоїв зазначене правопорушення під час особливого періоду і своїми діями допустив порушення вимоги статей 11, 16, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у зв`язку із зловживання службовим становищем начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 позбавлено військового звання /а. с. 79/.

31.10.2016 тимчасово виконуючим обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України видано наказ від 31.10.2016 №451, яким колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу 831 бригади тактичної авіації повітряного командування "Центр" Повітряних Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом "ж" (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 28.10.2016 /а. с. 52/.

Відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 28.10.2016 №400 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2016 №263 на майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу, накладено дисциплінарне стягнення "позбавлення військового звання" /а. с. 23/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2016 №264 на підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.10.2016 №451 колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу з 01.11.2016 виключено зі списків особового складу частини, усіх видів утримання та направлено для зарахування на військовий облік до Миргородського ОМВК Полтавської області /а. с. 24/.

Не погоджуючись із наказами начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400, тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.10.2016 №451, командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2016 №263, командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2016 №264, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом про оскарження указаних наказів.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивача позбавлено військового звання за результатами службового розслідування, у ході якого встановлено порушення ОСОБА_1 вимог статей 11, 16, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зловживання службовим становищем та у зв`язку з повідомленням військовим прокурором Полтавського гарнізону 27.10.2016 командира військової частини НОМЕР_1 (місто Миргород) про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000044 від 27.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України "Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою".

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до положень статті 2 указаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (надалі Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статут встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із статтею 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу); за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, (надалі Дисциплінарний статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Статтями 4 та 5 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 №82, (надалі Інструкція) визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Так, із матеріалів справи встановлено, що службове розслідування призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2016 №1000 з метою уточнення причин та умов, що сприяли здійсненню досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000044 від 27.09.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, стосовно майора ОСОБА_1 /а. с. 86/.

Відповідно до акта службового розслідування для уточнення причин та умов, що сприяли здійсненню службового розслідування у кримінальному провадженні №0000044 від 27.10.2016, у розділі "Суть можливого порушення та які конкретні неправомірні дії міг скоїти військовослужбовець" зазначено, що майор ОСОБА_1 , начальник відділення особового складу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 , підозрюється у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України "Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою", яке було здійснене під час проходження громадянином ОСОБА_2 відбору для проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 /а. с. 82-85/.

Отже, зі змісту акта службового розслідування вбачається, що порушення ОСОБА_1 , яке стало предметом службового розслідування, є можливим, а ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, лише підозрюється.

Також у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2016 №1011 зазначено, що за результатами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, при цьому, наказано начальнику штабу першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 до 28.10.2016 відпрацювати та надати за підпорядкованістю проект клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення "Позбавлення військового звання" /а. с. 80-81/.

Зі змісту наказу начальника генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400 встановлено, що 27.10.2016 військовим прокурором Полтавського гарнізону повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 (місто Миргород) про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000044 від 27.10.2016 стосовно ОСОБА_1 /а. с. 79/.

Отже, підставою проведення службового розслідування слугував факт проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, що мажуть бути накладені на старших офіцерів, а саме:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) попередження про неповну службову відповідність;

д) пониження в посаді;

е) пониження військового звання на один ступінь;

є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

ж) позбавлення військового звання.

Згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Статуту).

Статтями 85 та 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналізуючи все вищеперелічене, командир, приймаючи рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності, надає оцінку обставинам скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Також, обираючи вид дисциплінарного стягнення, командир повинен надати оцінку по-перше: характеру та обставинам вчинення правопорушення; по-друге: наявність наслідків вчиненого правопорушення; по-третє: командир оцінює попередню поведінку військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Отже, лише наявність усіх перелічених обставин впливають на визначення ступеню вини правопорушника, а наявність цих обставин у сукупності впливають на визначення виду дисциплінарного стягнення, зокрема позбавлення військового звання відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400 /а. с. 79/.

Представники відповідачів у судовому засіданні наголошували на тому, що стягнення у вигляді позбавлення військового звання до позивача застосовано саме за порушення положень Статуту та Дисциплінарного статуту, водночас зі змісту матеріалів службового розслідування вбачається, що службове розслідування проведено саме з метою уточнення причин та умов, які сприяли досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що при обранні виду дисциплінарного стягнення відповідач-3 дослідив попередню поведінку ОСОБА_1 , тривалість військової служби, характер та обставини вчинення правопорушення.

Водночас, під час проведення службового розслідування оцінку наявності наслідків вчиненого ОСОБА_1 правопорушення відповідачем не надано.

Отже, перевіряючи правомірність обрання відповідачами виду дисциплінарного стягнення позбавлення військового звання судом встановлено, що ними не дотримано справедливої рівноваги (балансу) при визначення виду дисциплінарного стягнення та інтересами особи.

Суд зазначає, що "справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Звільнення позивача з військової служби відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.10.2016 №451 /а. с. 52/ відбулось саме у зв`язку з позбавленням ОСОБА_1 військового звання відповідно до статті 68 Дисциплінарного статуту.

Посилання відповідача-1 на те, що порушення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, стосовно ОСОБА_1 набуло значного розголосу в засобах масової інформації та мережі Інтернет, а поширення інформації такого змісту не тільки негативно впливає на імідж окремої військової частини НОМЕР_1 , а й загалом на авторитет Збройних Сил України, суд не бере до уваги, оскільки доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення є обвинувальний вирок суду.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Натомість, на час застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання вина останнього доведена не була.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому суд врахував, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на з`ясовані обставини та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400 прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме дисциплінарного проступку.

Оскільки даний наказ реалізовано наказом тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.10.2016 №451 (по особовому складу), яким колишнього майора ОСОБА_1 , начальника відділення особового складу та стройового заступника начальника штабу 831 бригади тактичної авіації повітряного командування "Центр" Повітряних Сил Збройних Сил України звільнено у запас за пунктом "ж" (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 28.10.2016, та у зв`язку зі скасуванням судом спірного наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400, суд дійшов висновку, що наказ тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.10.2016 №451 є протиправним, а отже, підлягає скасуванню, оскільки вина позивача у вчиненні кримінального злочину на момент застосування дисциплінарного стягнення не встановлена.

Також, з огляду на те, що наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400 реалізовано наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2016 №263, а наказ тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.10.2016 №451 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2016 №264, та у зв`язку із скасуванням спірних наказів начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400 та тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 31.10.2016 №451, суд дійшов висновку, що накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2016 №263 та від 01.11.2016 №264 є протиправними, а отже, також підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, відповідачі як суб`єкти владних повноважень, на яких частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довели суду правомірність своїх рішень.

На підставі встановлених судом фактичних обставин справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Повітряних Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.10.2016 №400.

Визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.10.2016 №451.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2016 № 263.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2016 № 264.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 06.03.2017.

Головуючий суддя Т.С. Канигіна

Суддя С.С. Бойко

Суддя С.О. Удовіченко