Справа № 221/6374/16-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Овчиннікова О.С.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року справа №221/6374/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2017 року в справі № 221/6374/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області щодо не нарахування щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % заробітної плати на час виходу у відставку протиправними, скасувати Розпорядження № 152462 від 05.10.2016, зобов'язати нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в зазначеному розмірі та виплатити не донараховані суми з вересня 2016 року. Також позивач просив зобов'язати відповідача протягом місяця після отримання копії судового рішення подати до Волноваського районного суду Донецької області звіт про його виконання.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області щодо не нарахування щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати ОСОБА_2 на час виходу у відставку.

Скасовано Розпорядження № 152462 від 05.10.2016 та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області нарахувати ОСОБА_2 довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням слідчого та прокурорського стажу - в розмірі 90% посадового окладу судді з 28.09.2016 (з дня звернення до УПФУ).

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області виплатити заборгованість по призначеному ОСОБА_2 довічному грошовому утриманню, що утворилася в наслідок зменшення грошового утримання, у зв'язку із невірним визначенням стажу роботи на посаді судді за період з 28.09.2016 по день виконання рішення.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області подати до Волноваського районного суду Донецької області в місячний строк з дня отримання постанови звіт про виконання даної постанови суду.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що пенсійним органом під час підрахунку стажу роботи суддею не було враховано слідчий та прокурорський стаж ОСОБА_2, оскільки на момент його звернення із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання це не було передбачено чинною редакцією статей 135 та 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Тому, враховуючи стаж роботи судді 23 роки 06 місяців 07 днів, позивач має отримувати довічне утримання судді в розмірі 86 % заробітної плати на час виходу у відставку.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 08.09.2016 постановою Верховної Ради України ОСОБА_2 (далі - позивач) було звільнено у відставку, враховуючи стаж на посаді судді - 23 роки 06 місяців 07 днів, стаж роботи слідчим прокуратури Волноваського району Донецькій області - 03 роки 11 місяців 08 днів, прокурором Олександрівського району Донецької області - 06 років 09 місяців 28 днів. Таким чином загальний стаж, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на день відрахування судді зі штату суду, 27.09.2016, склав 34 роки 3 місяці 11 днів.

Розпорядженням № 152462 від 05.10.2016 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області (далі - відповідач, пенсійний орган) проведено розрахунок розміру пенсії позивача та встановлено, що він складає 86 % заробітної плати судді.

08 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу щодо збільшення відсоткового співвідношення розміру його грошового утримання до 90 %.

Відповідач листом від 21 листопада 2016 року № 21(14)/Ж-08-01-01 повідомив про відмову в зарахування до стажу судді періоду роботи з 07.06.1982 по 12.03.1993 на посадах слідчого прокуратори та прокурора, оскільки ці посади не зазначені в ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

28 листопада 2016 року позивач повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про зміну відсотка його грошового утримання, проте листом відповідача від 09 грудня 2016 року № 30(14)/Ж-39-01-06 йому було повторно відмовлено з аналогічних підстав.

Вважаючи, що дії Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області порушують його право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до наявного стажу роботи на посадах, які дають право на такі виплати, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

На момент виходу ОСОБА_2 у відставку спірні правовідносини регулювались Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону № 2453-VI суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

За приписами ч. 3 ст. 141 Закону № 2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 1-8/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до матеріалів справи 23.03.1993 ОСОБА_2 був призначений суддею Вугледарського міського суду Донецької області. На той час був чинний Закон України від 15.12.1992 № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII). Положеннями ст. 43 цього закону було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (у редакції до 25.03.2015) встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22 травня 2008 Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними складовими поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняття нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею Вугледарського міського суду Донецької області, мав законні сподівання на зарахування періоду його роботи слідчим прокуратури та прокурором до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на застосування редакції ч. 1 ст. 135 Закону № 2453-VI також з огляду на наступне.

Внесенням змін у Закон № 2453-VI шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 № 192-VIІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону № 192-VIІ (29.03.2015) у позивача вже був наявний стаж, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Доводи апелянта щодо зайвості зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, оскільки відповідно до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Отже встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не є порушенням норм права, зокрема в спірних правовідносинах.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджує висновок, викладений в оскаржуваній постанові, щодо протиправності дій пенсійного органу під час не включення до стажу ОСОБА_2, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів його роботи слідчим прокуратури та прокурором. Як наслідок Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області було невірно визначено розмір цього утримання у відсотковому співвідношенні до заробітної плати.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2017 року в справі № 221/6374/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вугледарі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанову Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2017 року в справі № 221/6374/16-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук