Справа № 813/4581/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року справа № 813/4581/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю представника позивача Синявської-Чаус О.О., представника відповідача Романушка П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, ЛОВ ФСЗІ) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» (далі - відповідач, ТОВ «Львівське АТП-14631») про стягнення заборгованості в сумі 288 047,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням Держпраці у Львівській області (далі - ГУ Держпраці у Л/о) проведено перевірку додержання ТОВ «Львівське АТП-14631» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зокрема виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та складено відповідний акт. Вказаним актом зафіксовано не виконання підприємством відповідача нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів за 2015 рік, зокрема: середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2015 році становила 745 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів - 21 особа, норматив робочих місць - 30 осіб. Тобто, відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 9 осіб. Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2015 рік у відповідача становила 29827,80 грн. Сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті - 268450,20 грн., останнім днем сплати яких є 15.04.2016 року. З врахуванням того, що відповідачем адміністративно-господарські санкції вчасно не сплачено, позивачем нарахована пеня за період з 16.04.2016 року по 08.09.2016 року. Відповідач добровільно вказану заборгованість не погасив, що мало наслідком звернення до суду із позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у письмовому запереченні від 23.01.2017 року за вх. №1399 та письмових поясненнях від 23.01.2017 року за вх. №1396. Зазначив, що на виконання приписів Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» ВАТ «Львівське АТП-14631» (правонаступником є ТОВ «Львівське АТП-14631») ще в 2005 році, згідно з Наказом № 110 від 27.12.2005 року для працевлаштування інвалідів на підприємстві за рахунок власних коштів, додатково створило 13 робочих місць, у т.ч. водіїв - 10 місць, слюсарів по ремонту автомобілів - 3 місця. Факт створення робочих місць для працевлаштування інвалідів встановлено постановою Господарського суду Львівської області від 11.12.2007 року у справі № 10/272А, що набрала законної сили.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 цього ж Закону та п. 2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», Відповідач впродовж 2015 року щомісяця інформував Львівський міський центр зайнятості про наявність вільних вакансій для працевлаштування інвалідів, про що подавав звітність - інформацію про попит на робочу силу форми 3-ПН, яка одержана центром зайнятості. Невиконання нормативу для працевлаштування інвалідів на створених Товариством для них робочих місцях була зумовлена недостатньою кількістю скерованих державною службою зайнятості осіб з обмеженою працездатністю, відмовою цих осіб від працевлаштування на підприємстві, а також невідповідністю інвалідів скерованих для працевлаштування на підприємстві встановленим вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення нормативу щодо працевлаштування інвалідів відсутні. Оскільки відсутні підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, відсутні і підстави для нарахування пені за несвоєчасну їх сплату. З огляду на викладене позов є необґрунтованим, безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Головне управління Держпраці у Л/о проведено перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 5 ТОВ «Львівське АТП-14631».

У вказаному акті зафіксовано порушення допущені позивачем. Зокрема, адміністрацією товариства не виконано норматив робочих місць, призначених для влаштування інвалідів за 2015 рік. З вивчення представлених адміністрацією підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» наказів про прийняття та звільнення працівників, трудових книжок, табелів обліку робочого часу, відомостей нарахування та виплати та заробітної плати встановлено, що згідно з Інструкцією зі статистики кількості працівників, затвердженою наказом державного комітету статистики України 28.09.05 №286 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30.11.05 за №1552/11722, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за період-січень-грудень 2015 року становить 745 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 21 особа, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 30 осіб. Фонд оплати праці штатних працівників за 2015 рік - 22221,7 тис. грн. Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2015 рік становить 29827,8 грн. Листом ГУ Держпраці у Л/о №4413/1/4-09 від 18.07.2016 року повідомлено Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що за результатами перевірки виявлено порушення вимог ст.. 19 закону України «Про основи соціальної захищеності в Україні», а саме: ТОВ «Львівське АТП-14631» не виконано норматив робочих місць, призначених для працевлаштування за 2014-2015 роки. Враховуючи виявлені правопорушення керуючись п.п.4.2.2 Угоди про співробітництво та організацію взаємовідносин у сфері здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням чинного законодавства щодо працевлаштування інвалідів, укладеної між ГУ Держпраці у Л/о та Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів від 14.01.2016 року скеровано матеріали перевірки для прийняття відповідного рішення.

З врахуванням викладеного, позивачем нараховано адміністративно-господарські санкції в сумі 268450,20 грн. (29827,80 грн. (середньорічна заробітна плата штатного працівника) х 9 (незайняті інвалідами робочі місця)), останнім днем сплати яких було 15.04.2016 року.

У зв'язку з несплатою адміністративних санкцій розраховано пеню за період з 16.04.2016 року по 08.09.2016 року в сумі 19597,58 грн. (134,23 грн. (сума пені/день прострочення) х 146 днів прострочення).

Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2015 рік сума заборгованості відповідача перед Фондом складає 268450,20 грн.

Оскільки відповідач вказану заборгованість добровільно своєчасно не сплатив, позивач звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено право кожного на працю, котре включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Виконання та реалізація зазначеної конституційної норми забезпечується законами України, підзаконними актами та актами ненормативного характеру, які встановлюють механізм реалізації права на працю.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» №2961-IV від 06.10.2005 року (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях; спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантії рівних з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями та інтересами визначаються Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №875-XII від 21 березня 1991 року (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №875-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закон №875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Приписами ст. 18 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць.

Згідно з ч. 5 ст. 19 цього ж Закону виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Статтею 20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом встановлено, що на виконання приписів ст. 18 Закону №875-XII ВАТ «Львівське АТП-14631» (правонаступником якого є ТОВ «Львівське АТП-14631») в 2005 році згідно з наказом №110 від 27.12.2005 року для працевлаштування інвалідів на підприємстві, за рахунок власних коштів, додатково створило 13 робочих місць (в тому числі водіїв - 10 місць, слюсарів по ремонту автомобілів - 3 місця).

Вказану обставину підтверджено постановою Господарського суду Львівської області від 11.12.2007 року у справі № 10/272А за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ВАТ «Львівське АТП-14631» про стягнення 60753,04 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені, з урахуванням чого відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України не доказується, оскільки вищезазначене судове рішення набрало законної сили.

Крім цього, відповідно до положень Колективного договору Товариства на 2012-2015 роки, підприємство відповідача зобов'язалось у випадках передбачених законодавством, організувати навчання, перекваліфікацію, працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та створити пільгові умови праці, та надати інвалідам І та ІІ груп щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам ІІІ групи 26 календарних днів.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, для застосування адміністративно-господарських санкцій, визначених ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», в діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання має бути склад господарського правопорушення, у тому числі протиправність дій (бездіяльності), шкідливі наслідки, вина та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною дією (бездіяльністю) та спричиненими шкідливими наслідками.

Верховним Судом України у своїх рішеннях (Постанови №21-60а11 від 20.06.2011 року; №21-105а12 від 26.06.2012 року; №21-95а13 від 02.04.2013 року) викладено позицію, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, він не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Тобто роботодавці зобов'язані лише подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). При цьому законодавством не встановлено обов'язку для роботодавця проводити добір працівників через територіальні органи Державної служби зайнятості України.

Звіти за формою державної статистичної звітності №3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

Судом встановлено, що впродовж 2015 року підприємство відповідача щомісяця подавало звіти форми №3-ПН, якими ТОВ «Львівське АТП-14631» інформувало Львівський міський центр зайнятості про наявність вільних вакансій для працевлаштування інвалідів, в кількості від 13 чоловік на посади: «водій автотранспортних засобів з виконанням робіт по професії контролера-касира» та «слюсар з ремонту автомобілів».

До матеріалів справи долучено копію листа скерованого директору Львівського міського центру зайнятості від 20.01.2016 року за №06/314, відповідно до якого ТОВ «Львівське АТП-14631» для підготовки звітності по інвалідах просило надати копії направлень (скерувань) на працевлаштування осіб стосовно: ОСОБА_3 - інвалід ІІІ групи на підприємство прибув 07.05.2015 року; ОСОБА_4, ОСОБА_5 - про інвалідність не заявляли і документів не надавали, не відповідають вимогам через відсутність категорії «Д»; ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підприємство не прибували.

Згідно з відповіддю Львівського міського центру зайнятості за № 13/586 від 02.02.2016 року надано копії скерувань на працевлаштування, а саме: копії корінців скерування на працевлаштування ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4; ОСОБА_6 не відвідав роботодавця та не повернув корінець скерування та прийнято рішення щодо відмови у наданні СБ (невідвідування роботодавця); ОСОБА_7, відмовився на відвідуванні від запропонованої роботи за станом здоров'я; ОСОБА_8 відмовився за станом здоров'я/не рекомендовано МСЕК.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем було вжито всіх можливих від нього заходів з метою недопущення правопорушення у сфері господарювання, а відмова у працевлаштуванні осіб, яким встановлена інвалідність зумовлена відсутністю в цих осіб необхідної кваліфікації. У зв'язку з цим підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення нормативу щодо працевлаштування інвалідів відсутні.

Враховуючи те, що правові підстави для застосування до ТОВ «Львівське АТП-14631» адміністративно-господарських санкцій відсутні, немає підстав і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати таких санкцій.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що оскільки у діях ТОВ «Львівське АТП-14631» відсутнє правопорушення у сфері господарювання, а відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів, передбачених чинним законодавством України, з метою недопущення господарського правопорушення. Отже у задоволенні позову слід відмовити повністю.

У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються (ч. 4 ст. 94 Кас України).

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 17 березня 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.