Справа № 461/2599/16-а,2-а/461/281/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 876/5725/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, третя особа: Садово-городнє товариство «Червона Калина» про визнання недійсною ухвали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року про закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Галицького районного суду м. Львова з адміністративними позовами до Львівської міської ради, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Садово-городнього товариства «Червона Калина» про визнання недійсною ухвали Львівської міської ради № 5115 від 30.09.2015 року.

Позови об`єднані в одне провадження ухвалами суду від 21.04.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що міська рада безпідставно затвердила СГТ «Червона калина» проект землеустрою відведення земельної ділянки та надала земельні ділянки певним громадянам - членам товариства без зазначення у списку прізвищ позивачів, в той час як вони є членами товариства і володіли земельними ділянками. Тобто фактично йдеться про те, що їм незаконно не було надано земельні ділянки.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 11 липня 2016 року провадження у справі закрито і роз'яснено, що такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із таким судовим рішенням не погодилася позивач ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій вказала про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрем, зазначила, що висновки суду є безпідставними, оскільки спір стосується виконання повноважень міської ради як органу місцевого самоврядування. Спір є публічно-правовим, так як стосується реалізації відповідачем наданих йому законом повноважень. Просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду для розгляду позову по суті в цій частині.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що оскаржуване рішення є законним і обгрунтованим.

Позивачі та представник третьої особи у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист, зокрема, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до частини 4 статті 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК) передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 ЗК).

За правилами частини 1 статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина 2 статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 3 статті 123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина 6 статті 123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Верховний Суд України висловив правову позицію, що рішення про надання земельної ділянки в оренду є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпує свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі укладення договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Отже, при вирішенні питання щодо підсудності спору адміністративному суду необхідно встановити, чи було реалізовано оскаржуване рішення, чи виникло право користування земельною ділянкою і чи це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права була висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 19 січня 2016 року (справа № 21-3690а15).

Із матеріалів справи та пояснень представника відповідача у судовому засіданні вбачається, що договір оренди земельної ділянки з СГТ «Червона Калина» укладено не було.

Ці обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Тому висновок щодо того, що оскаржуване рішення вичерпало свою дію внаслідок його виконання, є необґрунтованим і не підтверджується належними доказами.

Також, як вбачається з позовних заяв ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, вони оскаржують рішення Львівської міської ради № 5115 від 30 вересня 2015 року в повному обсязі.

Із тексту вищевказаної ухвали Львівської міської ради вбачається, що така складається з декількох рішень:

- про затвердження Садово-городньому товариству «Червона калина» проекту землеустрою» щодо відведення земельних ділянок та передачі в оренду;

- надання у власність громадянам (членам товариства) земельних ділянок у власність.

При цьому, позивачі не погоджуються з оскаржуваним рішенням ради про надання земельних ділянок у власність членам кооперативу саме з підстав відсутності їх у списках тих громадян, яким надано земельні ділянки.

При цьому, жодних доказів реалізації цього рішення в частині надання громадянам земельних ділянок згідно встановленої Земельним кодексом України процедури (надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою, затвердження їх, оформлення права власності) у справі немає.

Отже, суд першої інстанції передчасно закрив провадження у справі щодо оскарження рішення в повному обсязі, без з'ясування суті позовних вимог та характеру спірних правовідносин, що існують.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права є підставою, відповідно до статті 204 КАС України для скасування оскаржуваної ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 160 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. 204, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року про закриття провадження у справі № 461/2599/16-а - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

Р.Й. Коваль

Повний текст ухвали виготовлено 14 березня 2017 року.