Справа № 465/3181/16-а
Суддя: Лозинський Б. М.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/3181/16-а
Номер провадження 2-а/465/189/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 Франківський районний суд міста Львова у складі:

Головуючого-судді Лозинського Б.М.

за участі секретаря судових засідань- Бугайчук В.М.

позивача- Сидор О.І.

представника відповідача- Колодійчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львова адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління патрульної поліції м. Львова ОСОБА_2, інспектора роти №5 батальйону №4 УПП у м. Львові ОСОБА_3, Головного управління патрульної поліції м. Львова про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень, про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень, про скасування рішення (постанови) субєкта владних повноважень, суд,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суду з позовом до відповідачів начальника Головного управління патрульної поліції м. Львова ОСОБА_2, інспектора роти №5 батальйону №4 УПП у м. Львові ОСОБА_3, Головного управління патрульної поліції м. Львова про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень, про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень, про скасування рішення (постанови) субєкта владних повноважень.

Позовні вимоги мотивує тим, що фактично, 06.04.2016 року працівником ОСОБА_3 та іншою працівницею поліції, на службовому автомобілі (р.н. 0859) було подано сигнал про зупинку його транспортного засобу в той момент, коли його автомобіль знаходився у середній смузі руху по вул. Науковій у місті Львові, неподалік будинку №30. З середньої смуги, на вимогу патрульного авто, я перелаштувався у крайню праву смугу де здійснив зупинку. Після здійснення зупинки, працівниками поліції було висловлено твердження про те, він я не виконав вимоги зазначеного вище знаку та здійснив рух прямо. На заперечення та доводи позивача щодо не вчинення ним даного порушення ОСОБА_3 та працівницею поліції, яка працювала разом з ним цього дня, було вказано, що факт вчинення правопорушення зафіксовано на відеореєстраторі службового авто. Працівником ОСОБА_4, після винесення постанови у адмінстправі, також було вчинено дії щодо роз'яснення мені вимог ст. 268 КУпАП, проте, на мою вимогу надати для перегляду відеозапис, де зафіксовано вчинення мною порушення ПДР, ОСОБА_5 такий надано не було. Не погоджуючись з винесеною ОСОБА_3 постановою 15.04.2016 мною таку, в порядку п. З ч. 1 ст.288 КУпАП, було оскаржено Начальнику Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_6 з поданням примірника скарги інспектору Стріжику Р.В. (для формування та подання матеріалів адмінсправи керівнику). У поданій скарзі я просив адресата скасувати постанову серії ПСЗ №006231 від 06.04.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити справу. Однак, всупереч вимог ст. 292 КУпАП подана мною 15.04.2016 скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення правомочгим органом (посадовою особою) в десятиденний строк з дня її надходження не розглянута (до 25.04.2016 відповідь я не отримав). Станом на момент подання даної позовної заяви відповідь від начальника Головного управління патрульної поліції м. Львові ОСОБА_6 також не надійшла. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Крім того вказав, що вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не підтверджується належними матеріалами, а твердження інспекторів, з огляду на вимоги ст. 62 Конституції України та рішення Конституційного суду України, не є достатньою підставою для накладення адміністративного стягнення й за описаних вище обставин, здійснюючи візуальне спостереження, немає можливості точно визначити усі обставини, що мають значення для винесення вірного рішення у адмінсправі. Таким чином, дії інспектора роти №5 батальйону №4 УПП у м. Львові ОСОБА_3 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАп та винесення постанови серії ПСЗ №006231 є неправомірними, а винесена постанова незаконною.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила в повному обсязі, зазначила, що доводи позивача є безпідставними, а винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правомірною та такою, що відповідає вимог законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання інспектор Стріжик Р.В. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно увідомлений про час і місце розгляду справи. За наведених обставин, суд вважає за можливе справу розглядати у його відсутності, відповідно до ст.128 КАСУ.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею наступає серед іншого і за порушення правил вимог дорожніх знаків.

Згідно положень ст.ст.69,86 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що інспектором роти №5 батальйону №4 УПП у м.Львові лейтенантом поліції ОСОБА_3 була винесена постанова серії ПСЗ №006231 від 06.04.2016 року, якою ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 06.04.2016 року о 20.55 год. рухаючись в м.Львові по вул. Науковій, 30, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги держ. знаку 5.16 «Напрямки руху по смуга», рухаючись в крайній лівій смузі здійснив рух прямо, при дозволеному напрямку руху тільки ліворуч, чим порушив вимоги п.8.4 г ПДР та ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

У відповідності до п. 8.1 Правил дорожнього руху України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів а також регулювальника.

Згідно п.3.21 розділу 33 Правил дорожнього руху України, «Вїзд заборонено» забороняє в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8 організації відокремленого вїзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання вїзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9.

Між тим, згідно п. 10.1.1. ДСТУ 4100-2014, дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації , яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

У зв`язку з цим, посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність та інше.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, процедура накладення стягнення на позивача передбачала дотримання вимог ст. 254 КУпАП. За таких умов оскаржувана постанова винесена передчасно на підставі формальної оцінки отриманої інформації про правопорушення.

Враховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови порушив права позивача, притягнув до адміністративної відповідальності передчасно, не провів повний розгляд справи, а упереджено виніс постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача не надав суду жодних доказів, які стали підставою для винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача, з приводу того, що інспектор при винесенні зазначеної постанови керувався власним переконанням, оскільки, відповідно до ст. 252 КУпАП інспектор за своїм внутрішнім переконанням оцінює докази, а таких згідно наданих суду матеріалів та пояснень представника відповідача у інспектора не було.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Пунктом 24 ОСОБА_8 Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, та як доказ надано роздруківки інтернет сайту «google/maps», розташування дорожньої розмітки та фото з супутника.

Разом з тим, представником відповідача докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема у постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначені.

Безпідставним є посилання представника відповідача на відеоматеріали з камери нагрудного реєстратора поліцейського як на підтвердження факту скоєння правопорушення позивачем, оскільки, з наданого запису не вбачається, вчинення самого адміністративного правопорушення, а лише рух транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1

За наведених обставин, даний запис не може слугувати належним та допустимим доказом правомірності прийнятого відповідачем рішення.

З наданого відеозапису події з відеореєстраторів інспекторів поліції не вбачається самого факту скоєння правопорушення, а тому даний доказ не є належним та не береться судом до уваги.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких грунтується висновок про вчинення правопорушення.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 ОСОБА_9 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 в частині скачування постанови є обґрунтованим, тому постанову від 06 квітня 2016 року серії ПСЗ №006231, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1ст. 122 КУпАП, слід визнати протиправною і скасувати.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

В силу змісту ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 ОСОБА_8 від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_9 України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України встановлює «презумпцію невинуватості», відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності із ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем суду не надано жодних доказів у підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачем, який не погоджуючись з винесеною ОСОБА_3 постановою 15.04.2016 року, в порядку п. З ч. 1 ст.288 КУпАП, було оскаржено Начальнику Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_6 з поданням примірника скарги інспектору Стріжику Р.В. У поданій скарзі позивач просив скасувати постанову серії ПСЗ №006231 від 06.04.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та закрити справу. Зазначає, що всупереч вимог ст. 292 КУпАП подана ним 15.04.2016 року скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення в десятиденний строк з дня її надходження не розглянута, відповідь він не отримав. Станом на момент подання даної позовної заяви відповідь від начальника Головного управління патрульної поліції м. Львові ОСОБА_6 також не надійшла. Однак, як вбачається із наданого представником відповідача списку №206 згрупованих рекомендованих відправлень Управління патрульної поліції у м.Львові, дана відповідь скерована відповідачу 22 квітня 2016 року.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а постанова про накладення адміністративного стягнення - до скасування.

Керуючись ст.ст. 17,159-163,167,171-2 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Головного управління патрульної поліції м. Львова ОСОБА_2, інспектора роти №5 батальйону №4 УПП у м. Львові ОСОБА_3, Головного управління патрульної поліції м. Львова про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень, про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень, про скасування рішення (постанови) субєкта владних повноважень задовольнити частково.

ОСОБА_8 ПС3 №006231 від 06.04.2016 у справі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП -скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити.

У задоволенні решти вимог відмовити.

ОСОБА_8 може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд міста Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

ОСОБА_8 виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського Б.М. Лозинський

районного суду м. Львова