Справа № 5000/11/2170
Суддя: Анісімов О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2011 р. Справа № 2-а-5000/11/2170
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Анісімова О. В.,

при секретарі: Блащук В.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправними дій, визнання недійсним та скасування висновку,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач або ОСОБА_1 Ю.) звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області (далі по тексту ВГІРФО) про визнання дій посадових осіб ВГІРФО щодо складання висновку службової перевірки по факту документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 від 28.02.2011, а також внесенню до висновку неправдивих відомостей неправомірними та скасувати даний висновок. Під час судового розгляду справи суд замінив первісного відповідача на належного управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області (далі по тексту відповідач або УМВС).

Також, під час судового розгляду справи позовні вимоги були збільшені, а саме: разом із первісно заявленими вимогами позивач просив зобовязати УМВС відкликати інформацію про вилучення паспортів у гр. ОСОБА_1 з Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України, Державної прикордонної служби України та ВГІРФО у Одеській області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та обґрунтовувала їх наступним. Так, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України. Позивач проживає на території України з 1988 р., проживав і на момент проголошення її незалежності та прийняття Закону України Про громадянство від 08.10.1991. Даний юридичний факт встановлено у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2011. До набуття громадянства України ОСОБА_1 був громадянином СРСР. У 2002 р. позивач звернувся до Високопільського РВ УМВС України у Херсонській області з метою обміну паспорта громадянина СРСР на паспорт громадянина України, надав всі необхідні документи для підтвердження факту свого проживання в України з 1988 р. На підставі поданих документів Високопільським РВ УМВС України у Херсонській області ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України, паспорт громадянина СРСР зданий ним до того ж відділу.

Відповідно до Закону України Про громадянство громадянами України є усі громадяни СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) постійно проживали на території України. Тому представник позивача вважає видачу вказаного паспорту правомірною. У подальшому на підставі даного документу позивачеві видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У квітні 2011 р. ОСОБА_1 звернувся до ВГІРФО УМВС України у Одеській області з проханням обміняти паспорт у звязку із його пошкодженням. Там йому повідомили, що згідно листа ВГІРФО УМВС України у Херсонській області факт документування його паспортом громадянина України визнано незаконним, у звязку із чим він зобовязаний здати свій паспорт громадянина України та паспорт для виїзду за кордон. У жовтні 2011 р. позивач звернувся до ВГІРФО УМВС України у Херсонській області для надання офіційної відповіді щодо визнання його паспортних документів недійсними. 08.10.2011 він отримав відповідь, відповідно до змісту якої йому повідомлено про складення висновку від 28.02.2011 про недійсність його паспорту та необхідність його вилучення.

ОСОБА_1 не згоден із висновком ВГІРФО від 28.02.2011 про недійсність його паспорту. Зокрема, паспорт є документом, що посвідчує особу громадянина України. При цьому, вилучення паспорту допускається лише у звязку із припиненням громадянства України. Однак, для припинення громадянства України встановлено вичерпний перелік підстав, стосовно позивача рішення про припинення громадянства України не приймалось. Тому ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_1 також надав пояснення у судовому засіданні. На запитання суду про його правову позицію щодо предмету спору повідомив, що з 1988 р. проживає на території України, одружений з громадянкою України, має двох дітей сина від першого шлюбу та дочку від другого. У Високопільському районі Херсонської області він фактичного ніколи не проживав, але деякий час у цьому районі було зареєстроване його місце проживання. Паспорт громадянина СРСР обміняв на паспорт громадянина України через знайомого, який сприяв в його отриманні за певну винагороду. При цьому ОСОБА_1 підписував документи (заяви, тощо) необхідні для отримання паспорту власноручно. З зазначеною особою ОСОБА_1 познайомився в Херсонській області під час здійснення ним підприємницької діяльності в с. Копані. Для вчинення дій щодо оформлення паспорту громадянина України до Високопільського РВ УМВС України у Херсонській області перший раз приїжджала його дружина, другий раз він особисто. Паспорт громадянина України він отримав приблизно через три місяці з моменту подачі документів, при цьому його він отримав власноручно, про що проставив відповідний підпис в журналі видачі паспортів. В обґрунтування своїх позовних вимог також зазначив, що добросовісно проживає на території України з 1988 р., займається підприємницькою діяльністю, має на її території власність, кредитні зобовязання, які на даний момент виконані ним не у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначив, що ВГІРФО УМВС України при прийнятті висновку від 28.02.2011 про недійсність паспортних документів ОСОБА_1 та про їх вилучення у звязку із цим діяв на підставі, у порядку та у межах наданих йому чинних законодавством владних повноважень. Так, службовою перевіркою по факту документування паспортом громадянина України ОСОБА_1, за наслідками якої складено висновок, встановлено, що станом на 23.02.2011 ОСОБА_1 за обліками адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України у Херсонській області не значиться. 28.05.2002 позивач Високопільським РВ УМВС України у Херсонській області документований паспортом громадянина України серії МО №979757 у звязку із загальним обміном на підставі паспорту громадянина СРСР. Згідно із даними ВГІРФО ОСОБА_1 у 2002 р. прибув до Високопільського району Херсонської області з м. Одеси та зареєструвався за адресою Херсонська область, смт. Високопілля, вул. Південна, 29. Власник будинку за даною адресою пояснив, що ОСОБА_1 у нього ніколи не проживав, дозволу на реєстрацію його місця проживання за цією адресою не надавав, однак на прохання колишнього начальника СГІРФО Високопільського РВ ОСОБА_4 надав йому будинкову книгу. У 2003 р. ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку у Херсонській області до м. Одеса. Сам ОСОБА_1 з питання встановлення належності до громадянства України та його оформлення до ВГІРФО та його територіальних підрозділів не звертався. Тому, рішення про встановлення факту належності до громадянства України ОСОБА_1 ВГІРФО не приймалось. Виходячи з цього, порушено порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, яке допущене колишнім начальником СГІРФО Високопільського РВ УМВС України у Херсонській області ОСОБА_4 У звязку із вищевикладеним паспорт громадянина України ОСОБА_1 визнано недійсним. Стосовно наявності рішення Приморського районного суду м. Одеси про встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України з 1988 р., то представник відповідача звернув увагу суду на те, що воно прийнято після складання висновку ВГІРФО, а тому останнє, при відсутності відповідних даних, діяло правомірно.

Крім того, представник позивача вказував на ту обставину, що позивач надав суду неправдиві пояснення, оскільки відповідав на питання суду непослідовно. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На питання суду чи мало місце з боку ОСОБА_1 при отриманні паспорту громадянина України в СГІРФО Високопільського РВ УМВС України у Херсонській області факт обману, подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України представник відповідача відповів, що такі факти йому невідомі. Також, на уточнююче запитання суду про те, яке громадянство має позивач у випадку визнання паспорту громадянина України на імя ОСОБА_1 недійсним, представник відповідача відповів, що ОСОБА_1 є особою без громадянства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Правовідносини щодо набуття громадянства України, перебування у ньому, його оформлення та припинення врегульовані Конституцією України, Законом України Про правонаступництво від 12.09.1991 № 1543-XII (далі по тексту Закон № 1543), Законом України Про громадянство від 18.01.2001 № 2235-ІІІ (далі по тексту Закону № 2235), указом Президента України Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України 27.03.2001 № 215/2001 (далі по тексту Указ), постановою Кабінету Міністрів України Про першочергові заходи щодо забезпечення видачі паспортів громадянина України від 31.12.1993 № 1086 (далі по тексту Постанова № 1086), постановою Кабінету Міністрів України Про термін чинності паспортів громадянина України, що оформлені з використанням бланків паспортів колишнього ОСОБА_5 РСР від 24.01.2002 № 79 (далі по тексту Постанова № 79), наказом Міністерства внутрішніх справ України Про затвердження Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина ОСОБА_6 17.08.1994 № 316 (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин; далі по тексту Порядок).

Зазначений спір між сторонами виник з приводу законності процедури документування паспортом громадянина України ОСОБА_1, а також з приводу підстав набуття громадянства України ОСОБА_1 Тому, суд вважає за необхідне дослідити правову природу громадянства України, підстави його набуття та втрати, порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України, а також які правові наслідки для особи у правовідносинах громадянства мають його порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2235 громадянство означає правовий зв'язок між особою та державою, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках.

Одним із шляхів набуття громадянства виходячи із положень загальної теорії держави і права, положень міжнародного права, є набуття громадянства внаслідок державонаступництва. Даний принцип закріплений і в Законах № 1543 (ст. 9) та № 2235 (ст. 3), а саме: всі громадяни ОСОБА_5 РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Тобто, вказана категорія громадян СРСР автоматично визнано державою Україна її громадянами. Згідно із ст. 5 Закону № 2235 документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України. Відповідно до ст. 38 цього ж Закону особам, які набули у встановленому цим Законом порядку громадянства України, органи внутрішніх справ України видають паспорти громадянина України. Нормативно-правовим актом, який був чинний у 2002 р. (на момент видачі паспорту громадянина України ОСОБА_1 Ю.) є Порядок. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до змісту оскаржуваного висновку його положення обґрунтовуються ВГІРФО порушенням наказу МВС України Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України від 15.06.2006 № 600, який прийнятий значно пізніше, ніж відбулось документування паспортом громадянина України ОСОБА_1, а, отже він не може застосовуватись до спірних правовідносин щодо видачі паспорту громадянина України у 2002 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2011 у справі № 2о-1522/202/2011. Відповідно до змісту зазначеного рішення встановлено юридичний факт проживання ОСОБА_1 на території України з 1988 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з цього, суд вважає юридичний факт проживання ОСОБА_1 на території України з 1988 р. таким, що не потребує доказування. Таким чином, позивач, колишній громадянин СРСР, на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) проживав на території України, а тому в розумінні положень Закону № 2235 він автоматично набув право на громадянство України. При цьому, згідно Постанов № 79 та № 1086 із змінами громадяни України до 01.01.2005 мали право використовувати паспорти, оформлені на бланках паспорту СРСР, та чинні до їх обміну.

За запитом Державного департаменту громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України ВГІРФО проведено службову перевірку факту документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 За наслідками перевірки складено висновок від 28.02.2011, відповідно до змісту якого встановлено наступні обставини. 28.05.2002 ОСОБА_1 документований Високопільським РВ УМВС України у Херсонській області паспортом громадянина України серії МО № 979757, який ним обміняно на паспорт громадянина СРСР зразку 1974 р. серії ІІ-ЮТ № 637773. Відповідно до даних ВГІРФО він прибув на територію Херсонської області 15.05.2002 з м. Одеса та зареєструвався за адресою Херсонська область, смт. Високопілля, вул. Південна, 29. Згідно пояснень власника зазначеного будинку, ОСОБА_7 ОСОБА_1 за цією адресою у нього ніколи не проживав. На прохання колишнього начальника СГІРФО він надав йому будинкову книгу. З питань встановлення належності до громадянства України та оформлення набуття громадянства України до територіального підрозділу ВГІРФО та ВГІРФО ОСОБА_1 не звертався. Крім того, ВГІРФО встановлено відсутність документів, що підтверджують факт проживання позивача на території України на 24.08.1991. Рішення начальника ГУМВС України у Херсонській області про встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України відсутнє. Виходячи з вищевикладеного, посадові особи відповідача дійшли висновку про порушення порядку оформлення та видачі паспорту громадянина України ОСОБА_1, допущене колишнім начальником СГІРФО Високопільського РВ УМВС України в Херсонській області ОСОБА_4, який звільнений з органів внутрішніх справ у 2009 р. Листом від 22.03.2011 № 22/871/4 ВГІРФО УМВС України у Одеській області ОСОБА_1 повідомлено про необхідність визнати паспорт громадянина України на імя ОСОБА_1 серії КМ № 419920 виданий у звязку із зіпсуттям попереднього паспорту Приморським РВ ГУМВС України у Одеській області 26.10.2006 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії АХ № 107904 терміном дії до 21.08.2012 недійсними та знищити їх. Для цього позивачеві запропоновано зявитись за адресою м. Одеса, вул. Грецька, 42 до начальника СГІРФО Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Відповідно до п. 8 Указу для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР; в) рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно із п. 90 Указу якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов'язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі або його заступник приймає рішення про встановлення належності особи до громадянства України.

Враховуючи, що рішення суду, яке встановлює факт постійного проживання особи на території України, прийнято лише у 2011 р., то всіх належних документів для встановлення належності до громадянства України ОСОБА_1 у 2002 р. подати не міг. Відповідно, і рішення начальника ГУМВС України у Херсонській області про встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України, яке є підставою для обміну паспорта громадянина СРСР на паспорт громадянина України, відсутнє. Таким чином, суд погоджується з тією обставиною, що при оформленні та видачі паспорту громадянина України ОСОБА_1 співробітниками органів внутрішніх справ порушено порядок його видачі, а саме: оформлено та видано паспорт громадянина України без наявності документів, обовязковість подачі яких встановлена Указом для визначення належності до громадянства України і обміну паспорту громадянина СРСР на паспорт громадянина України, начальником УМВС не прийнято рішення про належність до громадянства України до видачі паспорту. Разом з цим, суду не вважає, що таке порушення є підставою для визнання недійсним паспорту громадянина України та паспорту для виїзду за кордон, а також їх подальше вилучення. При цьому, суд виходить із того, що якщо для оцінки фактичного змісту правовідносин видачі паспорту громадянина України ОСОБА_1 у 2002 р. слід застосовувати Указ і Порядок, то для оцінки правомірності дій УМВС під час прийняття рішення про визнання паспорту недійсним слід виходити з вимог Закону № 2355 та наказу МВС України Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина ОСОБА_6 15.06.2006 № 600 у редакції, чинній на момент вчинення відповідачем дій стосовно визнання паспорту громадянина України недійсним.

Так, виходячи із п. 8, ч. 1, ст. 24 Закону № 2355 до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та підпорядкованих йому органів, яким є МВС України, віднесено право вилучення паспортів громадян України. При цьому, зазначено дві підстави: припинення громадянства України та скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. Тобто, для визнання недійсним паспорту громадянина України на імя ОСОБА_1 необхідна наявність підстав для припинення громадянства або скасування рішення про належність до громадянства України. Враховуючи те, що будь-які підстави для припинення громадянства відповідачем не зазначені, а він, по суті, визнає неправомірним порядок визнання належності громадянства України для позивача, то суд оцінює правомірність дій посадових осіб відповідача саме за другою підставою. Так, відповідно до ст. 21 Закону № 2355 рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України. Звідси випливає, що для визнання недійсним паспорту УМВС спочатку зобовязаний скасувати рішення про належність до громадянства України. Проте, таке рішення начальника УМВС відсутнє. Тому, співробітниками органів внутрішніх справ порушено не лише процедуру видачі паспорту на підставі заяви про визнання належності до громадянства, а й порушено норми, які надають право визнати паспорт особи недійсним. Крім цього суд зазначає, що наявності у діях позивача під час оформлення паспорту ознак обману, шахрайства, подання неправдивих відомостей та інших дій, що впливають на право особи на набуття громадянства і оформлення паспорту, судом під час дослідження обставин справи не встановлено. При цьому, з боку позивача процедура оформлення паспорту не дотримана лише в тій мірі, що він попередньо не оформив всіх необхідних для цього документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Тому, вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Статтями 3, 4, 8, 25 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, встановлено принципи верховенства права, єдиного громадянства та право людини бути громадянином, а ст. ст. 55-56 закріплено засади захисту людиною своїх прав та відповідальності держави перед нею. Статтею 11 Європейської конвенції про громадянство, вчинену 6 листопада 1997 року у м. Страсбурзі та підписану від імені України 01.07.2003 м. Страсбурзі та ратифіковану Законом України від 20.09.2006 № 163-V передбачено, що кожна держава-учасниця забезпечує, щоб рішення стосовно набуття, збереження, втрати, поновлення чи засвідчення її громадянства були умотивовано викладені у письмовій формі.

Виходячи з цього суд зазначає, що посадові особи УМВС, як субєкта владних повноважень, повинні сприяти особі у реалізації її прав та свобод виходячи із наданих їм повноважень та дотримуючись встановленої законом процедури. Однак, дослідивши фактичні обставини справи суд встановив, що порушення визначеної процедури мало місце саме з боку посадової особи відповідача, про що зазначено і в оскаржуваному висновку. Пунктом 90 Указу передбачено, що у випадку подання особою неналежним чином оформлених документів для встановлення належності до громадянства України, вони повертаються заявникові із встановленням строку для їх усунення. Тобто, посадові особи відповідача були зобовязані відмовити позивачеві у встановленні належності до громадянства України у звязку із відсутністю належним чином оформлених документів, розяснити, які саме документи для цього необхідні, та надати строк для усунення недоліків. Однак, вони вчинили порушення встановленого порядку, оформили і видали паспорт без наявності необхідних документів та без прийняття відповідного рішення, вчиняючи таким чином необґрунтовані, недобросовісні дії поза межами вимог закону, встановленого порядку та своїх повноважень. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що процедура оформлення паспорту громадянина та сам паспорт є зовнішньою, юридичною формою документального засвідчення факту громадянства України. По факту ОСОБА_1 набув статус громадянина виходячи з положень Закону № 2355 з моменту проголошення незалежності України, проживаючи на той час на території України та маючи статус громадянина СРСР. Тому позивач, отримавши паспорт громадянина України, надалі добросовісно вважав, що ним додержано вимоги закону щодо визначення громадянства, адже отримано документ, який його посвідчує.

Стосовно складення ВГІРФО оскаржуваного висновку за наслідкам службової перевірки по факту документування паспортом громадянина України, суд вище встановив, що він складений з порушеннями встановленого порядку: підстав, які надають право визнати паспорт громадянина недійсним, відсутні. Крім того, посадові особи ВГІРФО не уповноважені вирішувати питання належності особи до громадянства та оцінки дійсності чи недійсності паспорту громадянина України у звязку із цим, оскільки відповідно до вимог Указу таке право належить начальнику УМВС. Тобто, дії посадових осіб відповідача вчинені поза межами своїх повноважень. Також, сама перевірка відбулась односторонньо та поверхнево, без врахування права ОСОБА_1 на участь у розгляді цього питання, можливості надати свої пояснення та надати документи, що підтверджують факт його проживання на території України на момент 24.08.1991. Це свідчить про відсутність належного обґрунтування висновку. Суд вважає, що при складанні цього висновку порушено принцип використання повноваження з метою, для якої воно надано: замість захисту прав особи УМВС, виявивши порушення свої посадових осіб та не довівши жодним чином протиправності будь-яких дій ОСОБА_1, встановлює несприятливі наслідки саме для нього.

В мотивувальній частині оскаржуваного висновку міститься інформація відповідно до якої ВГІРФО зазначає, що у ОСОБА_1 відсутні документи, які підтверджують факт проживання останнього на території України станом на момент проголошення незалежності України. Суд вважає, що зазначена інформація не відповідає дійсності так як у мотивувальній частині рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №2о-1522/202/2011 від 23.05.2011 року зазначенні докази, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на момент проголошення незалежності України. У разі дотримання ВГІРФО принципів прийняття рішення субєктом владних повноважень зазначених у ч.3 ст.2 КАС України, а саме щодо його обґрунтованості та права особи на участь у процесі прийняття рішення, ВГІРФО могло б встановити обставини, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на момент проголошення незалежності України.

При цьому, суд вважає, що з боку відповідача порушенні вимоги щодо своєчасності реагування на виявлені процедурні порушення: паспорт громадянина України ОСОБА_1 виданий з порушенням порядку такої видачі у 2002 р., тоді як висновок про порушення складено у 2011 р. Своїм рішенням № 7-рп/2009 від 16.04.2009 Конституційний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої рішення субєкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Виходячи з цього, суд вважає неприпустимим вчинення будь-яких дій та прийняття рішень органом державної влади, які погіршують становище громадян на підставі лише виявленого у минулому порушення процедурних норм, а тим паче у випадку, коли таке порушення сталось з вини посадових осіб цього органу влади.

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Враховуючи зазначене суд вважає, що за порушення вимог чинного законодавства при видачі паспорту, з боку субєкта владних повноважень, яким є начальник СГІРФО Високопільського РВ УМВС України в Херсонській області відповідальність має нести саме він, а не ОСОБА_1 Особа не може та не має відповідати за протиправні дії з боку органів державної влади.

Також, суд зазначає, що використання інших способів позбавлення особи громадянства України крім тих, які передбаченні Законом №2355 є протиправним.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доводи позивача щодо неправомірності дій посадових осіб УМВС належними та обґрунтованими, тоді як відповідач не навів жодного доказу, що свідчить про правомірність дій своїх посадових осіб під час складання висновку про недійсність паспорту громадянина України ОСОБА_1

Суд вважає, що позивачем вибраний правильний спосіб захисту своїх інтересів, який надає можливість усунути всі несприятливі наслідки, які виникли внаслідок реалізації висновку службової перевірки по факту документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 від 28.02.2011 року.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області підлягає задоволенню у повному обсязі.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. 2, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправними дій, визнання недійсним та скасування висновку задовольнити.

Визнати протиправними дії посадових осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області по складанню висновку службової перевірки факту документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 від 28.02.2011 року, а також по внесенню до висновку неправдивих відомостей.

Визнати недійсним та скасувати висновок службової перевірки факту документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 від 28.02.2011 року.

Зобовязати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області відкликати інформацію про вилучення паспортів у гр. ОСОБА_1 з Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України та Державної прикордонної служби України та ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 листопада 2011 р.

Суддя Анісімов О.В.

кат. 3.1