Справа № 806/2559/16
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 березня 2017 року м. Київ К/800/6948/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирський окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до народного депутата України ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до народного депутата України ОСОБА_2 в якому просив: зобов'язати відповідача розглянути його звернення неупереджено та об'єктивно, письмово вибачитись перед ним за завдану шкоду, прийняти міри для усунення недоліків в своїй роботі; стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої його здоров'ю, його честі та гідності в розмірі 200 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що неодноразово звертався з електронними зверненнями до відповідача, однак не отримав належної відповіді на жодне з них, вважає, що бездіяльність та незаконні дії народного депутата України ОСОБА_2 порушили його права і завдали серйозної шкоди його здоров'ю, честі та гідності, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року, позов задоволено частково та зобов'язано відповідача розглянути звернення ОСОБА_1 від 24 вересня 2016 року та 25 вересня 2016 року по суті відповідно до Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР, в редакції періоду спірних правовідносин).

Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині відмови у позові, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов повністю.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Як встановлено судами, позивачем до Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_2 направлялись електронні звернення від 24 вересня та 25 вересня 2016 року, які були оформлені належним чином і передані відповідачу у встановленому порядку.

Натомість, лише 25 листопада 2016 року відповідач надала письмову відповідь на звернення ОСОБА_1

Судові рішення, в частині задоволених позивних вимог, не оскаржуються, а тому, ревізуються касаційним судом в частині відмови в позові у відповідності до вимог частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач не довів наявність шкоди, про яку іде мова у адміністративному позові, а також заподіяння такої саме діями (бездіяльністю) відповідача.

Так, за змістом статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна і відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснено у пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, у пунктах 4, 5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій здійснили ретельний аналіз вищевказаних положень законодавства, повно і всебічно дослідили обставини справи, надані сторонами докази, однак не встановили наявність шкоди, яка була (чи могла бути) завдана позивачеві внаслідок дій або бездіяльності відповідача, а тому дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до народного депутата України ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирський окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк