Справа № 638/122/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 р.Справа № 638/122/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.01.2017р. по справі № 638/122/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1,звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова, в якому просить суд: зобов'язати Пенсійний фонд України «…уточнити його стаж роботи для нарахування пенсії та виплатити компенсацію за недоотриману пенсію з 10.09.2009 року…».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної ухвали, норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертався до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова щодо зарахування до страхового стажу періоду проходження навчальних військових зборів та листом від 08.02.2013 року вих. №40/12-11 отримав відповідь про відмову у такому зарахуванні.

Окрім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 15.04.2016 року вих. №510/Р-52 позивачу на його звернення, що надійшло з адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради, було надано відповідь про те, що пенсія призначена та виплачується вчасно і в повному обсязі відповідно до вимог діючого законодавства.

Звернення позивача до Пенсійного фонду України листом від 23.05.2016 року №6688/Р-11 було перенаправлено для розгляду та надання відповіді до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що для особи, яка оспорює бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова, яка полягає у відмові в уточненні стажу роботи для нарахування пенсії та виплаті компенсацію за недоотриману пенсію з 10.09.2009 року, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання позовної заяви була дата 08.02.2013 року, тобто день, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова за результатами розгляду його заяви. До Дзержинського районного суду м. Харкова, як до місцевого адміністративного суду, позивач звернувся поза межами шестимісячного строку, визначеного частиною 2 статті 99 КАС України. Вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Пенсійного фонду України позивач не ставить, можливість оскарження рішень цих органів також вичерпана, оскільки строк, встановлений законодавством, теж пройшов.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем - ОСОБА_1 не надано клопотання про поновлення пропущеного строку, не наведено причин поважності звернення до суду із пропущеним строком, а також не підтверджено це належними та допустимими доказами у розумінні статті 70 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених вище приписів КАС України випливає, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду визначені у ст. 100 цього Кодексу, за приписами частини 1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Аналіз змісту наведених норм права свідчить про те, що залишення позову без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з'ясування причин пропуску цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 10.01.2017 року із вимогами щодо захисту його порушеного права починаючи з 10.09.2009 року.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірним питанням у даній справі є зарахування до страхового стажу для призначення пенсії періоду навчання ОСОБА_1 у хіміко-технологічному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського за період з 20.06.1972 року по 30.06.1972 року оскільки, як стверджує позивач, при заповненні трудової книжки № 98992 було зроблено помилковий запис періоду його навчання в інституті, а саме: з 01.09.1967 по 19.06.1972, а не з 01.09.1967 по 30.06.1972, а також періоду військової підготовки по 30.09.1972 року згідно військового квитка ДМ № 099263 від 30.09.1972 р. та здійснення перерахунку пенсії з урахуванням зазначеного страхового стажу починаючи з 10.09.2009 року,

Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що позивач знав про порушення своїх прав, свобод та інтересів, починаючи з 08.02.2013 року - дати відповіді УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова на заяву ОСОБА_1.

З приводу наданої відповіді колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, колегія суддів звертає увагу, що матеріали даної адміністративної справи не вірно оформлені: другий аркуш відповіді Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова від 08.02.2013 № 40/П-11 за підписом першого заступника начальника управління ОСОБА_4 (а.с. 8) підшитий до першого аркушу відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.04.2016 року № 510/Р-52( до а.с. 7, замість-9), а другий аркуш відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.04.2016 року № 510/Р-52 за підписом начальника головного управління ОСОБА_5 (а.с. 10) підшитий до першого аркушу відповіді районного управління Пенсійного фонду від 08.02.2013 № 40/П-11 (до а.с. 9 замість - а.с. 7). Вказані помилки призвели до неправильного встановлення судом першої інстанції обставин справи.

Отже, як вбачається з відповіді Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова від 08.02.2013 № 40/П-11, вказаним листом повідомлено позивача про розрахунок його пенсії з 01.01.2013 року та про те, що період навчання у Дніпропетровському хіміко-технологічному інституті імені Ф.Є. Дзержинського зараховано згідно диплому з 01.09.1967 року по 19.06.1972 року (по дату рішення державної екзаменаційної комісії про присвоєння кваліфікації). Також роз'яснено, що військовий білет не може бути підставою для зарахування періоду військової підготовки до загального трудового стажу, оскільки не міститься дат початку та закінчення. Для зарахування періоду військової підготовки до загального трудового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про період початку та закінчення (з вказанням дат та приказів про початок та закінчення військової підготовки). Також довідка повинна містити підстави видачі. (а.с. 8-9).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.04.2016 року № 510/Р-52 повідомлено позивача про те, що на підставі наданої ним копії диплому до страхового стажу зараховано період навчання у Дніпропетровському хіміко-технологічному інституті імені Ф.Є. Дзержинського зараховано згідно диплому з 01.09.1967 року по 19.06.1972 року та зазначено, що чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу періоду проходження навчальних військових зборів. (а.с. 7,10).

При цьому, з вказаних листів не вбачається, що позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання у Дніпропетровському хіміко-технологічному інституті імені Ф.Є. Дзержинського зараховано з 20.06.1972 р. по 30.06.1972 р., про що він також просить у позовній заявіта на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Рішення прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України за результатами звернення позивача, надісланого Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 23.05.2016 року № 6688/Р-11 матеріали справи не містять (а.с. 11).

Водночас, колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду судом першої інстанції не враховано, що позивач в 2017 році звернувся з позовом, вказуючи, що і на теперішній час його права не відновлені, пенсія на його думку продовжує виплачуватися виходячи з невірного розрахунку і на момент подачі позову.

З наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини не припинили існування, а отже носять триваючий характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) /далі Конвенція/. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Колегія суддів також бере до уваги, що п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов.

Отже, ст. 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Колегія суддів бере до уваги та наголошує, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Порядок розгляду та вирішення справ адміністративним судом визначений КАС України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, в порушення вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України не звернув увагу та не надав належної юридичної оцінки обставині щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 99 КАС.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що вимоги позивача щодо зобов'язання здійснення перерахунку пенсії охоплюють весь період з моменту призначення пенсії і до моменту звернення до суду з позовом.

Тобто, у частині позовних вимог, в межах шестимісячного строку від дня подачі позовної заяви, процесуальні строки позивачем взагалі порушено не було, а відтак у суду були відсутні підстави для залишення без розгляду позову в цілому, а не в певній його частині, у разі відсутності поважних причин його пропуску.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 199 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, серед іншого, скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.01.2017р. по справі № 638/122/17 - скасувати.

Справу № 638/122/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 13.03.2017 р.