Справа № 722/1479/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇН

Справа № 722/1479/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Побережна О.Д.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

09 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Сокирянському районі Чернівецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Сокирянському районі Чернівецької області (далі УПФУ в Сокирянському районі) про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, просив скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПФУ в Сокирянському районі та отримує пенсію за віком. Однак, при обчисленні пенсії, на момент її призначення, останньому не було зараховано у трудовий стаж період роботи слюсарем з 10 грудня 1997 року по 31 грудня 2002 року.

04 травня 2016 року позивач звернувся до начальника УПФУ в Сокирянському районі Чернівецької області з письмовою заявою про зарахування до стажу роботи вищевказаного періоду.

У відповідь на заяву відповідач 06 травня 2016 року надав відповідь №19/Т-11 відповідно до якої, період роботи з 10 грудня 1997 року по 31 грудня 2002 року не зараховано ОСОБА_2 з тих підстав, що неможливо провести перевірку по зазначеній організації у зв`язку з відсутністю первинних документів та даних про код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Не погоджуючись з вказжаною відмовою, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відмовляючи в зарахуванні до трудового стажу роботи спірного періоду, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, яке діяло до набрання чинності цим Законом.

Так, до набрання чинності Законом №1058-IV, пенсійне забезпечення здійснювалося відповідно до норм Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № № 1788-XII).

Згідно зі статтею 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до вимог пунктів 1 та 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 встановлено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом пункту 2.6. Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. (пункти 2.8-2.9 Інструкції).

Як встановлено із записів в трудовій книжці позивача, він відповідно до запису №32, 10 грудня 1997 року був прийнятий на роботу слюсарем СБТ на підставі наказу №18 від 10 грудня 1997 року, а відповідно до запису №33, 31 грудня 2002 року-- звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України згідно наказу № 3 від 31 грудня 2002 року. На даних записах наявні підписи директора та посвідчено печаткою фірма "Ніка" м. Новодністровськ Чернівецької області.

Однак судом першої інстанції встановлено, що на час вчинення записів у трудовій книжці позивача про його роботу у фірмі "Ніка", законодавством України, не було передбачено такої організаційно-правової форми господарювання, як "фірма", а відтак фірма "Ніка" не могла бути зареєстрована в Україні, як юридична особа та бути включена до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Крім того, при дослідженні копії трудової книжки позивача, судом виявлено, що в записі № 33 в графі "дата внесення запису" підтерто дату, яка була внесена спочатку, та записано дату 31.12.2002, що суперечить пунктам 2.6-2.9 Інструкції, якими встановлено порядок внесення виправлень до трудових книжок.

За таких обставин, трудова книжка позивача, не може слугувати доказом на підтвердження трудового стажу роботи позивача з 10 грудня 1997 року по 31 грудня 2002 року.

Судом першої інстанції також досліджувались матеріали пенсійної справи ОСОБА_2 з яких вбачається, що в спірний період його роботи існувало ТзОВ «Ніка» м. Новодністровськ Чернівецької області, державну реєстрацію якого було скасовано на підставі рішення господарського суду Чернівецької області від 21.05.2002 року та згідно довідки Сокирянської ОДПІ від 26.11.2003 року за вих. №27 було знято з обліку 26 листопада 2003 року. Первинні документи та дані про код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, відсутні. Крім того, на запит відповідача, відділом персоніфікованого обліку інформаційних систем та мереж від 10 вересня 2013 року була надана відповідь, що відомостей про заробіток та стаж ОСОБА_2 за період з 01.01.2000 року по час видачі довідки в БД СПОВ немає.

Щодо підтвердження стажу роботи позивача на ТзОВ "Ніка" показаннями свідків то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про те, що Порядок, затверджений Постановою Кабінетом Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року не передбачає такого способу підтвердження наявного стажу роботи як покази свідків за наявності трудової книжки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність про протиправності в діях відповідача, щодо відмови в зарахуванні позивачу до трудового стажу роботи періоду з 10 грудня 1997 року по 31 грудня 2002 року.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 березня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.