Справа № 802/258/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/258/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

14 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (далі - відповідач) про стягнення невиплаченої вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в березні 2016 року звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену вихідну допомогу при звільнені з посади судді у зв'язку із виходом у відставку відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 (в редакції Закону від 24.02.1994) без сплати податку в сумі 434070,00 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.12.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 04.04.1998 "Про призначення суддів" ОСОБА_2 призначено суддею Козятинського міськрайонного суду Вінницької області строком на п'ять років (а.с. 102).

У період з 13.05.1998 та до 27.11.2015 ОСОБА_2 працював на посаді судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

12.11.2015 Верховною Радою України прийнято постанову № 788-VIII, якою, у зв'язку з поданням заяви про відставку, крім інших, з посади судді звільнено позивача (а.с. 103-104).

27.11.2015 згідно наказу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області №180-к ОСОБА_2 відраховано із штату суддів із 27.11.2015 у зв'язку із виходом у відставку (а.с. 105).

25.12.2015 позивач звернувся з заявою до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області та територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області про виплату вихідної допомоги у відповідності до положень ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус судів", яка діяла на момент його призначення на посаду судді в сумі 434070,00 грн. (а.с. 106-109).

06.01.2016 листом № 01-24/2/2016 голова Козятинського міськрайонного суду повідомив позивача про те, що правових підстав для виплати йому вихідної допомоги немає, оскільки чинним Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено права суддів, звільнених з посади у зв'язку із виходом у відставку, на отримання вихідної допомоги (а.с. 110).

29.01.2016 листом № 04-34/5035 заступник начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області також повідомив позивача про те, що чинним Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено права суддів, звільнених з посади у зв'язку з виходом у відставку, на отримання вихідної допомоги. Крім того вказав, що будь-які виплати здійснюються на підставі наказу голови відповідного суду, як керівника бюджетної установи. Проте, до територіально управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області не надходило наказу голови Козятинського міськрайонного суду щодо виплати вихідної допомоги ОСОБА_2 (а.с. 111).

Позивач не погодившись із рішенням територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги в зв'язку з виходом у відставку, а тому відмова у такій виплаті є правомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України вказано, що однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Частинами 1-4 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.10.2010 № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI) (в редакції чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 2 ст. 122 Закону № 2453-VI зазначено, що питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Згідно ч. 3 вказаної статті повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Таким чином, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (12.11.2015).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону № 2453-VI ( в редакції чинній до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання заяви про відставку чи дата звільнення з посади судді, і на момент винесення Верховною Радою України постанови від 12.11.2015 про звільнення позивача з посади, діяли норми Закону № 2453-VI, якими не передбачалась виплата спірної вихідної допомоги, то у позивача відсутнє право на отримання будь-якої з них.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною, зокрема, в ухвалах від 01.03.2016 (по справі №806/2442/15 К/800/51838/15), 12.07.2016 (по справі №823/5238/15 К/800/12620/16).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що відповідач, відмовляючи в задоволенні заяви про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги при виході у відставку, не допустили порушення його прав.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.