Справа № 2а/0570/14797/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2017 р. м. Київ К/800/19962/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Швець В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними, скасування вимоги та рішень,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними, скасування вимоги УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області №25 від 27.01.2012р. про сплату боргу та рішень УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області №156, №157, №158, №159 від 10.02.2012р. та №284 від 22.02.2012р. про застосування фінансових санкцій на підставі пунктів 3-6 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2012р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії протиправними та скасовано рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області про застосування фінансових санкцій за неподання розрахунку сум страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування у строки, визначені законодавством №156, №157, №158, №159 від 10.02.2012р. та №284 від 22.02.2012р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене апеляційним судом рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

В ході розгляду справи судами встановлено, що у січні 2012 року відповідачем проведено перевірку правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України за звітний період з 01.01.2004р. по 31.12.2011р., за фінансовий період з 01.01.2008р. по 31.12.2011р., а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 01.01.2004р. по 31.12.2011р., за результатами якої складено акт від 27.01.2012р. (а.с. 7-37).

За результатами перевірки відповідачем винесено вимогу № 25 від 27.01.2012р. про сплату позивачем боргу в розмірі 9985,10 грн. (а.с. 54).

Крім того, за результатами перевірки відповідачем на підставі пунктів 3-6 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення про застосування до позивача фінансових санкцій: №156 від 10.02.2012р. в розмірі 28645 грн., №157 від 10.02.2012р. в розмірі 18804,80 грн., №158 від 10.02.2012р. в розмірі 37609,60 грн., №159 від 10.02.2012р. в розмірі 340 грн та №284 від 22.02.2012р. в розмірі 28812,76 грн. (а.с. 39-42, 92).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за правопорушення, вчиненні до 01.01.2011р., органи Пенсійного фонду України застосовують фінансові (штрафні) санкції, передбачені законодавством, що діяло на момент вчинення правопорушення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем протиправно прийнято рішення про застосування до позивача фінансових санкцій на підставі пунктів 3-6 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки зазначені норми Закону втратили чинність 01.01.2011р. згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і не діяли на момент прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Так, за правилами абзацу 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011р., в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01.01.2011р. не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за органами ПФУ збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 01.01.2011р.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015р. №21-77а15.

Оскільки в даній справі правопорушення з боку позивача мало місце до 01.01.2011р., а тому у відповідача збережено повноважень щодо застосування після 01.01.2011р. фінансових санкцій на підставі пунктів 3-6 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції, яке скасовано помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя Донецької області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013р. у даній справі скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2012р. залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

В.В. Швець