Справа № 817/20/17
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2017 р.Р і в н е 817/20/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Апеляційного суду Рівненської області
про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої грошової компенсації , -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Апеляційного суду Рівненської області про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої грошової компенсації.

З змісту заявлених вимог вбачається, що позивач просить суд: визнати відмову Апеляційного суду Рівненської області доплатити йому 6307,5 грн. грошової компенсації за 15 календарних (11 робочих) днів невикористаної додатко вої оплачуваної відпустки за 2016 рік, виходячи з щомісячної суддівської винаго роди у розмірі 27115 грн. - протиправною та стягнути з Апеляційного суду Рівненської області на його користь 6307,5 грн. недоплаченої грошової компенсації за 15 календар них (11 робочих) днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що постановою Верховної Ради України № 1515-УІІІ від 08.09.2016 він був звільнений із посади судді Апеляційного суду Рівненської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

У зв'язку зі звільненням у позивача виникло право на грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної додаткової опла чуваної відпустки за 2016 рік, яка згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про відпустки" відноситься до щорічних відпусток.

До звільнення - 08.09.2016 включно, розмір суддівської винагороди позивача становив 27 115 грн.

Водночас, після ухвалення Верховною Радою України постанови №1515-УІІІ від 08.09.2016 про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Рівненської області у зв'язку із поданням заяви про відставку йому, відповідно до правил ч. 10 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-УІ від 07.07.2010 з відповідними змінами, нараховува лася та виплачувалась суддівська винагорода у розмірі посадового окладу - 15950 грн.

За таких обставин, враховуючи те, що постанова Верховної Ради України №1515-УІІІ від 08.09.2016 про звільнення позивача з посади судді (з "мокрою печаткою") надійшла до Апеляційного суду Рівненської області лише 19.09.2016 - наказом голови суду №26 від 19.09.2016 "Про відрахування зі штату Апеляційного суду Рівненської області" позивача було відраховано зі штату та наказано відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності провести з ним повний розрахунок та виплатити компенсацію за 15 календарних днів невикористаної відпустки.

У зв'язку із чим, компенсація за невикористану відпустку була розрахована позивачу з суми посадового окладу - 15950 грн., який став нараховуватися йому після прийняття Верховнок Радою України постанови № 1515-VIII від 08.09.2016 про його звільнення з посади судді Апеляційного суду Рівненської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Будучи незгідним з такими діями відповідача, позивач 12.11.2016 звернувся з заявою про проведення йому перерахунку компенсації за невикористану відпустку виходячи із суми грошового забезпечення на час звільнення, 08.09.2016 - 27115 грн.

Проте, як убачається з відповіді апеляційного суду №01.35/1059/16 від 14.12.2016 на заяву від 12.11.2016 - відпо відач доплатити позивачу ще 6307,5 грн. грошової компенсації за 15 календарних (11 робочих) днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік, виходячи з його що місячної суддівської винагороди у розмірі 27115 грн., відмовився.

З врахуванням вищенаведених обставин, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідач проти позову заперечив, про що подав суду відповідні письмові пояснення.

На обґрунтування своїх заперечень вказав в на те, що адміністративний позов ОСОБА_1 є безпідставним та таким, що підлягає відхиленню.

Позивач в судове засідання не прибув, у поданій позовній заяві зазначив про доцільність проведення розгляду справи за його відсутності.

За таких обставин, заслухавши думку представників відповідача щодо наявності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та з'ясувавши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 №1515-УІІІ позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Рівненської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

До звільнення - 08.09.2016 включно, розмір суддівської винагороди позивача становив 27115 грн.

Відповідно до наказу №24 від 14.09.2016 та на підставі п. 10 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону №192-VII від 12.02.2015 (із змінами, внесеними згідно із Законом №213-VIII від 02.03.2015), ОСОБА_1 було припинено з 09.09.2016 виплату щомісячної доплати за вислугу років, як судді який не здійснює правосуддя.

У зв'язку із чим, позивачу нараховува лася та виплачувалась суддівська винагорода у розмірі посадового окладу - 15950 грн.

На підставі наказу голови Апеляційного суду Рівненської області №26 від 19.09.2016 позивача було відраховано зі штату Апеляційного суду Рівненської області на підставі постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 №1515-УІІІ, яка була направлена на адресу суду Державною судовою адміністрацією України (№8-6599/16 від 14.09.2016) та отримана 19.09.2016 (вх.№ 1-7032/16).

Згідно вказаного наказу відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності наказано провести з позивачем повний розрахунок та виплатити компенсацію за 15 календарних днів невикористаної відпустки.

Таким чином, позивачу було виплачено компенсацію за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки.

Розрахунок компенсації був проведений з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України №18/0/14-12/13 від 19.01.2012 згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

За період роботи з 01.09.2016 до 08.09.2016 - 4395 грн., за період роботи з 09.09.2016 до 19.09.2016 нараховано та виплачено заробітну плату у сумі - 5075 грн. та компенсація відпустки, яка розрахована в останній день роботи працівника у сумі 7250 грн., разом - 19720 грн.

Разом з тим, визначаючи розмір належної ОСОБА_1 грошової компенсації за 15 календарних (11 робочих) днів невикористаної додаткове: оплачуваної відпустки за 2016 рік з його посадового окладу, бухгалтерією суду допущено помилку, що призвело до недорахування йому 725 грн.

Провівши утримання відповідних податків та зборів, 06.02.2017 на картковий рахунок позивача було переказано належні йому 583 грн 62 коп., що підтверджується відповідною бухгалтерською довідкою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.1, 2 ч.2 ст.17 КАС України).

Водночас, відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час виникнення спірних правовідносин, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначав Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-УІ від 07.07.2010.

Відповідно до ст. 4 вказаного закону - судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Саме вказаним законом визначено порядок зайняття посади судді, звільнення з посади, особливості статусу та соціальні гарантії судді.

Статтею 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-УІ від 07.07.2010 визначено загальні умови звільнення судді з посади.

Зокрема, відповідно до частини першої згаданої статті, суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною 5 статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Відповідно до частини 5 ст. 126 Конституції України, суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі:

1) закінчення строку, на який його обрано чи призначено;

2) досягнення суддею шістдесяти п'яти років;

3) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я;

4) порушення суддею вимог щодо несумісності;

5) порушення суддею присяги;

6) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього;

7) припинення його громадянства;

8) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим;

9) подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Повноваження судді припиняються у разі його смерті.

Водночас, відповідно до ст. 120 вказаного Закону (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до частини четвертої цієї статті - суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку. (ч.5 ст. 120 Закону)

Згідно частини третьої статті 122 Закону - повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з фактом прийняття уповноваженим органом рішення про звільнення судді, чинним (на час виникнення спірних правовідносин) законодавством пов'язано лише питання припинення повноважень такого судді, якими він був наділений в силу вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас, відрахування судді зі штату та припинення з ним трудових відносин Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-УІ від 07.07.2010 - не визначено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у вказаній частині застосуванню підлягають загальні норми законодавства про працю, що визначені Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Таким чином, днем звільнення, з яким пов'язуються обов'язок роботодавця провести повний розрахунок із працівником, у даному випадку слід рахувати не винесення постанови про звільнення судді, а винесення наказу про відрахування зі штату.

Суд наголошує на тому, що саме у зв'язку із зарахуванням судді у штат відповідного суду та перебування його у такому штаті по'вязані відносини з нарахуванням та виплати суддівської винагороди та проведення інших розрахунків із суддею.

Вказані висновки суду в повній мірі кореспондуються з постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (з послідуючими змінами і доповненнями), якою затверджено Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України.

Згідно даного порядку заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці подається до управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах за місцем проживання (реєстрації) судді через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку.

За таких обставин, доводи позивача, про те, що він повинен був бути звільненим з роботи 08.09.2016 не знаходять свого підтвердження, оскільки належно оформлена постанова Верховної Ради України № 1515-УШ від 08.09.2016 року поступила на адресу апеляційного суду 19.09.2016 після чого головою суду був виданий наказ № 26 про його відрахування зі штату апеляційного суду.

Відповідно ж до пункту 7 листа Міністерства соціальної політики України №18/0/14-12/13 від 19.01.2012 "Про суддівську винагороду" роз'яснено, що за період основної відпустки судді виплачується суддівська винагорода у розмірі, передбаченому статтею 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 7 липня 2010 року (в редакції на час написання листа), з урахуванням вимог положення абзацу 6 пункту 1 ро зділу XII Прикінцевих положень вищенаведеного Закону у розрахунку на кількість ро бочих днів перебування судді у відпустці протягом відповідного місяця.

При цьо му розмір суддівської винагороди повинен визначатися у розрахунку на місяць, у якому суддя знаходиться у відпустці, а не на період; в аналогічному порядку повинна виплачуватися суддівська винагорода при до датковій відпустці у розрахунку на кількість робочих днів.

У листі Міністерства соціальної політики України №269/13/84-12 від 22.03.2012 теж роз'яснено, що за період основної відпустки судді виплачується суддівська винаго рода у розмірі, передбаченому статтею 129 Закону України "Про судоустрій і статус су ддів" №2453-VI від 7 липня 2010 року (в редакції на час написання листа) з урахуван ням вимог положення абзацу 6 пункту 1 розділу XII Прикінцевих положень вищенаве деного Закону у розрахунку на кількість робочих днів перебування судді у відпустці протягом відповідного місяця. При цьому розмір суддівської винагороди повинен ви значатися у розрахунку на місяць, у якому суддя знаходиться у відпустці, а не на період. В аналогічному порядку повинна виплачуватися суддівська винагорода при дода тковій відпустці у розрахунку на кількість робочих днів.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

В силу ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.