Справа № 191/4119/16-а(2-а/191/52/16)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2017 рокусправа № 191/4119/16-а(2-а/191/52/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року по справі №191/4119/16-а(2-а/191/52/16) за позовом ОСОБА_2 до Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірні дії щодо припинення виплати пенсії за віком та зобов'язання поновити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії та зобов'язання з 01 квітня 2015 року поновити і виплачувати пенсію, призначену відповідно до закону.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на неправомірні дії щодо припинення виплати пенсії за віком в частині поновлення виплати пенсії, починаючи з 01.04.2015 року по 25.02.2016 року залишені без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутністю підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Суд визнав неправомірними дії Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 26.02.2016 року та зобов'язав з цієї дати поновити виплату позивачу пенсію, призначену відповідно до закону.

Не погодившись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення на користь Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області. Апелянт вказує на те, що припинення виплати позивачу пенсії відбулось на виконання Закону України № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У поданій до суду заяві № 1312/08/13 від 16.02.2017 року апелянт просив здійснювати апеляційний розгляд справи без участі його представника.

Позивач, належним чином повідомлений про день, місце і час судового засідання, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення - 28 лютого 2017 року, до суду не прибула, про причини неприбуття не повідомила.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Справа розглянута у відповідності до приписів частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для його скасування.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 13 серпня 2013 року перебуває на обліку в Синельниківському об'єднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та продовжує працювати на державній службі, а саме - перебуває на посаді начальника відділу доходів та фінансів виробничої сфери міськфінуправління, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 6). 12.08.2016 року вона звернулася до Синельниківського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області із заявою про роз'яснення підстав припинення виплати їй пенсії за віком. Листом Синельниківського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області 12.08.2016 року за № С-49/02/09 було відмовлено у виплаті пенсії, оскільки з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було тимчасово з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються. В свою чергу Законом України від 24.12.2015 року № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тимчасово подовжено до 31.12.2016 року.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на позивача поширюється дія Закону України «Про державну службу», зокрема, й щодо пенсійного забезпечення, відповідачем з 01 квітня 2015 року правомірно зупинено виплату пенсії за віком на підставі п. 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», що набрав чинності з 01 квітня 2015 року і яким внесені зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, зважаючи на те, що до 01 червня 2015 року не було прийнято закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу». В результаті чого, позивач втратив право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.06.2015 року, а тому має право на відновлення виплати пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але в межах ст. 99 КАС України.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року внесені зміни у частину першу статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно з яких, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ не виплачуються. Законом України № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року у статтю 47 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» внесені зміни і заборона на виплату пенсій продовжена до 31 грудня 2017 року.

Відтак, особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання з 31 грудня 2015 року не виплачуються, тому рішення суду першої інстанції про визнання неправомірними дій відповідача по припиненню з 26.02.2016 року виплати пенсії та зобов'язання з цієї дати поновити виплату позивачу пенсії є помилковим.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, позивач працює на посаді начальника відділу доходів та фінансів виробничої сфери міськфінуправління, яка 16.10.2008 року прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування (а.с.6).

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-УІІІ, дія якого не поширюється на посадових осіб органів місцевого самоврядування (пункт 11 частини 3 статті 3 Закону).

Законом України №911-VIII від 24.12.2015 року до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» були внесені зміни, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 квітня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються".

Таким чином, зазначеними вище законами позивач, як державний службовець та посадова особа органу місцевого самоврядування, до 31 грудня 2016 року була позбавлена права на отримання пенсії.

Проте, Законом України № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року четверте речення частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період по 31 грудня 2017 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист") у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

Отже, з 01 січня 2017 року зазначений Закон містить лише обмеження розміру пенсій посадовим особам органів місцевого самоврядування, не забороняючи їх виплату.

Зважаючи на те, що позивач зверталась до відповідача із заявою про поновлення їй виплати пенсії з 01 квітня 2015 року як особі, яка продовжувала працювати на посаді державного службовця, їй правомірно було відмовлено листом № С-49/02/09 від 12.05.2016 року.

Суд першої інстанції без врахування дії Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року зобов'язав відповідача поновити виплату пенсії з 26 лютого 2016 року, оскільки до 01 травня 2016 року позивач мала статус державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року. В оскарженій постанові суд першої інстанції послався на приписи статті 22 Конституції України, відповідно до яких права і свободи людини і громадянина закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, вирішення питання про відповідність Конституції України законів України статтею 147 Конституції України віднесено до компетенції Конституційного Суду України. Вказані вище закони неконституційними у встановлений статтею 152 Конституції України спосіб не визнані, тому є обов'язковими для виконання, у тому числі, органами державної влади, до яких належить відповідач. Крім того, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Питання поновлення позивачу пенсії з 01 січня 2017 року, як посадовій особі органу місцевого самоврядування, має вирішуватись після її звернення до відповідача із відповідною заявою на підставі статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» після отримання підтвердження роботодавцем втрати нею статусу державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» № 889-УІІІ від 10.12.2015 року.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також те, що при прийнятті оскарженої постанови невірно застосований матеріальний закон, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року по справі №191/4119/16-а(2-а/191/52/16) - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко