Справа № 804/9201/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2017 р. Справа № 804/9201/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Атестаційної комісії № 16 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -
29.12.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Атестаційної комісії № 16 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, який, з урахуванням уточнень від 25.01.2017 року, просить суд визнати рішення Атестаційної комісії № 16 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області незаконним, скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19.12.2016 року № 357 о/с про звільнення ОСОБА_2 та поновити ОСОБА_2 на службі в поліції на попередній посаді, стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування свого позову, з урахуванням уточнень від 25.01.2017 року, позивач зазначив, що вважає протиправними рішення (висновок) атестаційної комісії Національної поліції України щодо його невідповідності займаній посаді та наказ Національної поліції України щодо його звільнення із займаної посади. На думку позивача, членами атестаційної комісії не був врахований ряд важливих фактів, які свідчать про його придатність до подальшого проходження поліцейської служби та відповідність займаній посаді. Крім того, позивач взагалі не підлягав атестуванню. Водночас доказів недостатньої кваліфікації позивача та службової невідповідності, крім висновку атестаційної комісії, немає, не було і не знятих та не погашених дисциплінарних стягнень на момент звільнення позивача. З огляду на це, він вважає, що підлягає поновленню на попередньо займаній посаді, у зв'язку з чим вимагає і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі.
У судове засідання з'явився позивач - ОСОБА_2, який підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив обставини справи таким чином, як про це зазначено вище.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Втім він надав суду свої письмові заперечення проти цього адміністративного позову та пояснив, що атестування позивача було проведено у межах наданих законом атестаційним комісіям повноважень та у спосіб, передбачений наказом Міністерства внутрішніх справ (МВС) від 17.11.2015 року № 1465. За результатами атестування було з'ясовано, що позивач за тестом на загальні здібності та навички з 60 балів набрав 22 бали, а за тестом на знання законодавчої бази - 23 бали з 60 балів. З урахуванням висновків атестаційної комісії, і було винесено оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Також представник відповідача надав суду письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на те, що ОСОБА_2 пропустив строк звернення до суду із цим позовом. За його поясненнями, ч. 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Оскаржуване рішення (висновок) атестаційної комісії було прийнято 23.09.2016 року, а ознайомлений він був із ним - 30.09.2016 року, тобто на думку відповідача з 30.09.2016 року розпочав відлік місячний строк звернення із цим позовом до адміністративного суду. Звернувся ОСОБА_2 до суду лише 29.12.2016 року, тому, за твердженнями відповідача, він пропустив строк звернення до суду.
Представник третьої особи заперечував проти задоволення цього клопотання та надав суду свої письмові пояснення з приводу заявлених вимог відповідача про залишення позову без розгляду. Він зазначив, що раніше не міг оскаржити висновок атестаційної комісії як повірений позивача за довіреністю, бо отримав всі необхідні документи лише 27.12.2016 року, після цього одразу ж звернувся до суду із цим позовом, тобто 28.12.2016 року. Зазначені причини заявляє як поважні причини пропуску встановленого законом строку звернення до суду.
Після розгляду клопотання представника відповідача, пояснень представника третьої особи, дослідивши необхідні матеріали справи, суд зазначає про те, що вважає поважними вказані представником професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, який одночасно є і повіреним позивача за довіреністю, причини пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом. Адже без отримання необхідних письмових доказів було неможливим складання позовної заяви та звернення до суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача. Тому, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку із встановленою поважністю причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, та про поновлення цих строків.
В ході судового засідання, з урахуванням обставин справи та вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив рішення про подальший розгляд цієї адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення розглядуваного адміністративного позову у повному обсязі з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 20.03.2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується записом в трудовій книжці, копії якої містяться в матеріалах справи.
Згодом у відповідності до пунктів 9, 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.11.2015 року № 1 о/с ОСОБА_2 було прийнято на службу в органи Національної поліції України та призначено на посаду поліцейського (патрульної поліції) Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
У серпні 2016 року після проходження атестування поліцейських, посилаючись на висновок (рішення) атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді, відповідачем-1 було прийнято оскаржуваний наказ від 19.12.2016 року № 357 про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).
Втім, не погодившись із висновками атестаційної комісії та наказом про звільнення, позивач оскаржує такі в судовому порядку. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу правомірності чи протиправності дій відповідачів щодо зроблених висновків про невідповідність позивача займаній посаді та винесеного наказу про звільнення позивача.
Відтак, 02.07.2015 року був прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07.11.2015 року.
Слід зазначити, що п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначена скорочена процедура прийняття на службу до поліції колишніх працівників органів внутрішніх справ, в той час як добір на посади поліцейських у цьому Закону передбачений за результатами проведеного конкурсу (ст. 52 Закону) або проведення атестування (ст. 57 Закону).
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Статтею 47 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.
Пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 77 цього ж Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.
Статтею 57 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема частиною 1 цієї статті, передбачено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 57 цього ж Закону, атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
Як передбачено ч. 4 та ч. 5 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до пунктів 10, 11, 12 Розділу IV Інструкції № 1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.
За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного п. 15 цього розділу.
За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.
Пунктами 15, 16 розділу IV (Порядок організації, підготовки, проведення атестування) цієї ж Інструкції встановлено, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
Крім вищезазначеного, атестаційна комісія повинна дослідити, чи відповідає атестований вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді, перевірити наявність (відсутність) обставин, що тягнуть за собою передбачені статтею 61 Закону обмеження, пов'язані зі службою в поліції.
Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що негативна оцінка атестаційною комісією ділових, професійних, особистих якостей позивача у справі, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, у даному випадку надана без врахування викладеної в атестаційному листі його позитивної характеристики за кожною з наведених обставин.
При цьому атестаційною комісією не була спростована позитивна характеристика позивача, наведена в атестаційному листі, не були враховані результати його службової діяльності згідно з функціональними обов'язками, та того, що на момент проходження позивачем атестації у нього були відсутні не зняті дисциплінарні стягнення за виконання службових обов'язків. Також позивач був учасником бойових дій та нагороджений пам'ятним нагрудним знаком «За Україну, за її волю», що підтверджується копією відповідного посвідчення від 22.08.2015 року за № 708, наявної в матеріалах справи.
Отже, на думку суду, атестаційною комісією не були у повному обсязі досліджені усі обставини, що мали значення для належного висновку атестаційної комісії. Тому, рішення (висновок) Атестаційної комісії № 16 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській щодо невідповідності позивача займаній посаді, оформлене протоколом від 23.09.2016 року є протиправним. А враховуючи, що таке рішення було підставою для прийняття оскаржуваного наказу № 357 о/с від 19.12.2016 року про звільнення позивача зі служби в поліції з 20.12.2016 року, такий наказ також є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на попередньо займаній посаді.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 144 (чинне) (далі - Положення № 114), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).
У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового й начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
Аналізуючи наведені норми права, суд прийшов до висновку, що спеціальним законодавством встановлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.
Пунктом 1.3 Інструкції № 499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.
Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (п. 1.5 Інструкції № 499).
Згідно з п. 1.7 Інструкції № 499, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Відповідно до п. 1.18 Інструкції № 499, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.
Відповідно до пп. 2.2.5 Інструкції № 499, у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.
Тож, враховуючи встановлені обставини справи та з огляду на аналіз вищевикладених положень Інструкції та Положення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі, тобто до дати винесення рішення суду про поновлення позивача на службі включно.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (п. 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (п. 3).
Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Суд, згідно з ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, під час судового розгляду справи суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним рішення (висновок) Атестаційної комісії № 16 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що оформлене протоколом від 23.09.2016 року, яке зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме «4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», яке прийнято стосовно ОСОБА_2.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19.12.2016 року № 357 о/с про звільнення з 20.12.2016 року старшого сержанта поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції з посади поліцейського (патрульної поліції) Криворізького відділу поліції.
Поновити ОСОБА_2 на службі в поліції на попередній посаді поліцейського (патрульної поліції) Криворізького відділу поліції з 21.12.2016 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на публічній службі, а саме за період з 21.12.2016 року по 21.02.2017 року включно.
Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на службі в поліції на попередній посаді поліцейського (патрульної поліції) Криворізького відділу поліції з 21.12.2016 року та стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21.12.2016 року по 21.01.2017 року включно.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 21 лютого 2017 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник