Справа № 806/144/17
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"16" березня 2017 р. Справа № 806/144/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати інформацію на звернення від 12.12.2016 року ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративном позовом, в якому просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в частині ненадання повної інформації на скаргу (звернення) від 12 грудня 2016 року та зобов'язати Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України надати повну інформацію на скаргу (звернення) від 12.12.2016 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, посилається на те, що вказані судом першої інстанції обставини не відповідають обставинам справи.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернувся до Головного сервісного центру МВС України, зі скаргою, датованою 12.12.2016 року, у якій просив провести перевірку відносно неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України та державного службовця Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України спеціаліста сектору інформаційної безпеки та довідкового забезпечення ОСОБА_6 та сповістити про прийняті міри державного реагування.

16.12.2016 року вказану скаргу направлено на адресу Головного сервісного центру України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції та отримано відповідачем 19.12.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції..

21.12.2016 Головним сервісним центром України за №31/Б-1774 вказану скаргу, було направлено за належністю до Національної поліції України, про що одночасно був повідомлений ОСОБА_3 (а.с.13).

Повідомлення позивача щодо направлення його скарги від 12.12.2016 року за належністю підтверджується копією витягу з журналу звернення громадян №2 з відміткою про отримання - 26.12.2016 р. та копією витягу із Реєстру № 335 про направлення Позивачу 22.12.2016 року вказаного листа (а.с.18).

Вважаючи, що Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України діяв неправомірно та не надав відповіді на скаргу, чим проявив неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР) визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ч.3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як встановлено судом, 21.12.2016 року скаргу ОСОБА_3 направлено за належністю до Національної поліції України, оскільки доводи, викладені в скарзі на думку скаржника містять ознаки вчинення державним службовцем Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області кримінального правопорушення.

З огляду на вищезазначене, відповідачем дотримано вимог ч.3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР, оскільки у визначені законом строки направив звернення позивача до Національної поліції України для розгляду та вирішення питань, які зазначенні у зверненні та відносяться до компетенції вказаного органу державної влади.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "16" березня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10020

3- відповідачу Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України вул.Лук'янівська,62,м.Київ 71,04071

4-представнику позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_2 - ,