Справа № 333/231/17
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/231/17
Провадження № 2-а/333/63/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у скороченому провадженні, цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідно до ст. 21 Закону № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням вимог ст. 40 Закону № 1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності за ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 24.11.2016 року з урахуванням вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену за Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення», як потерпілий внаслідок ліквідації аварій на ЧАСЕ у 1986 році. Позивач 24.11.2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності за ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, листом № 281/Т-9 від 08.12.2016 року відповідач відмовив у задоволенні вказаних вимог, з посиланням на те, що внаслідок призначення пенсії за ст. 21 Закону № 2262 розмір пенсії позивача зменшиться, у звязку з відмовою застосування показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують зверненню із заявою про призначення пенсії (2013, 2014, 2015 рр.) Позивач вважає таку відмову незаконною, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя проти позову заперечив. Зазначив зокрема, що згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Тому, на підставі зазначеної норми, перехід з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може бути здійснений із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) за 2013 2015 рр. На підставі документів, які містяться в пенсійній справі позивача, та при умові проведення перерахунку, розмір пенсії позивача зменшується, що робить перерахунок недоцільним. Також, для проведення відповідного перерахунку пенсії ОСОБА_1 необхідно надати до Управління заяву встановленого зразка. Відповідач також заперечує проти стягнення витрат на адвокатську допомогу.

Вивчивши позовні вимоги позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя з 27.05.2009 року та отримує пенсію за віком, як потерпілий внаслідок аварії на ЧАЕС за Списком № 1, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення».

24.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії по інвалідності, з урахуванням всіх підвищень.

Листом від 08.12.2016 року за № 281/Т-9 відповідач відмовив у задоволенні вимог позивача, з посиланням на те, що при умові проведення перерахунку пенсії, розмір пенсії зменшиться, що робить перерахунок недоцільним. Також повідомлено, що для проведення відповідного перерахунку заявнику необхідно надати заяву встановленого зразка, передбаченого Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 5-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, поновленим у військовому (спеціальному) званні, крім осіб, звільнених зі служби у зв'язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, пенсії призначаються на умовах і за нормами, встановленими цим Законом, якщо вони на день позбавлення військового (спеціального) звання мали право на пенсію за вислугу років або по інвалідності (статті 12, 18-20).

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

За змістом ч. 1 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком, яка була призначена йому у 2009 році відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В листопаді 2016 року позивач звернувся до відповідача про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, у спірних правовідносинах позивачу має бути призначена інша пенсія за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

На підставі аналізу зазначених норм права суд приходить до висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV, однак у випадку із заявою ОСОБА_1 має місце питання про призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» він звернувся вперше.

Таким чином, оскільки позивачеві за його заявою має бути призначена інша пенсія за іншим законом, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача у призначенні пенсії з підстав незастосування показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії, є протиправною.

Посилання відповідача щодо недотримання з боку позивача форми звернення до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя за призначенням пенсії, судом не беруться до уваги, оскільки це не є достатньою підставою для відмови у призначенні пенсії позивачеві.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь сплачених витрат на правову допомогу в розмірі 1 750 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В обґрунтування зазначеної вимоги стороною позивача надані докази щодо витрат на правову допомогу в розмірі 1 750 грн., а саме: договір про надання юридичних послуг № 431 від 24.10.2016 року, укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1; квитанції до прибуткового касового ордеру; акт про прийняття грошових коштів за надання правової допомоги; розрахунок витрат на правову допомогу.

Зазначений розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства України, стороною відповідача зазначений розрахунок не спростований, а тому у суду не має підстав не приймати його до уваги.

Із зазначеного слідує, що витрати на правову допомогу по зазначеній справі в сукупності становлять 1 750 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 69-71, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 24.11.2016 року з урахуванням вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії.

Присудити на користь ОСОБА_1 суму 1 750 (одна тисяча сімсот пятдесят) грн. витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.Б. Кулик