Справа № 522/1615/17
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/1615/17
Провадження № 2-а/522/1080/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шенцевої О.П.,

при секретарі: Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕДВАНСМЕНТ» про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 року № 1023-VII, -

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ЕДВАНСМЕНТ», про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 року № 1023-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2, 3859 га, за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, 1а, 2, та надання її в оренду ТОВ «ЕДВАНСМЕНТ».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2017 року відкрито провадження по справі за вищевказаним адміністративним позовом.

У судовому засіданні з розгляду даної справи 24.02.2017 року представник Одеської міської ради звернувся до суду із заявою про закриття провадження по справі, зазначаючи, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. В обґрунтування вказаної заяви звернув увагу на те, що на підставі оскаржуваного рішення у третьої особи виникло цивільне право - право користування земельною ділянкою, а Одеська міська рада у даних правовідносинах виступає рівноправним субєктом земельних відносин, реалізуючи своє право розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, а відтак правовідносини, які склалися між сторонами, не є публічно-правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Підтримуючи обґрунтування, зазначені в заяві, представник Одеської міської ради, просила заяву задовольнити та закрити провадження по справі.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви про закриття провадження, вважаючи, що заявлені вимоги мають розглядатися саме в порядку адміністративного судочинства.

Представник третьої особи у судовому засіданні 10.03.2017 року клопотання представника відповідача підтримав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…>питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів<…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Питання віднесення певної справи до адміністративної юрисдикції деталізовано у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

У п. п. 2, 3 даної Постанови зазначено, що законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає,що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно - правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи,а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Правовий статус Одеської міської ради визначено Законом №280/97-ВР, статтею 10 якого встановлено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 16 цього Закону матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, позабюджетні цільові (у тому числі валютні) та інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до статті 2 Земельного кодекс України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Так, у відносинах щодо вирішення питання про розпорядження конкретною земельною ділянкою з усіма іншими субєктами, окрім особи, в інтересах якої орган місцевого самоврядування реалізує владну управлінську функцію з передачі у користування відповідної земельної ділянки, Одеська міська рада виступає рівноправним учасником цивільних правовідносин, тобто, у таких правовідносинах відсутній публічно-правовий зміст.

Таким чином, оскарження в порядку адміністративного судочинства зазначених рішень будь-якими іншими особами, які вважають свої права порушеними прийняттям оскаржуваних рішень, вбачається неможливим з підстав невідповідності взаємовідносин такої сторони з Одеською міською радою ознакам публічно-правового спору, а отже його віднесення до публічного права.

Зокрема, відсутність у спірних правовідносинах ознак публічного права підтверджується принципом юридичної рівності прав учасників земельних правовідносин, до яких відносяться також органи місцевого самоврядування, що забезпечується принципом невтручання держави у здійснення власником свого права власності, який полягає у неприпустимості прямого адміністрування з боку органів влади.

Так, предметом спору у даній справі є рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 року № 1023-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2, 3859 га, за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, 1а, 2, та надання її в оренду ТОВ «ЕДВАНСМЕНТ».

Пунктом 2 оскаржуваного рішення вирішено надати ТОВ «ЕДВАНСМЕНТ» земельну ділянку, площею 2, 3859 га, розташовану за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, 1а, 2, в оренду терміном на 25 років, для експлуатації та обслуговування торговельного ринку та благоустрою прилеглої території.

Так, на підставі оскаржуваного рішення у третьої особи виникло цивільне право - право користування зазначеною земельною ділянкою, а відтак правовідносини, які склалися між сторонами, не є публічно-правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у своїх рішеннях від 01.10.2013 року по справі №21-228а13, від 09.04.2012 року по справі №21-291а11, від 22.10.2012 року по справі №3-34гс12, відповідно до яких «після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності (користування)… виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статті 16 Цивільного кодексу України».

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За викладених обставин суд доходить висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, не є публічно-правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції, яке наведене у п.1 ч.1 ст.3 КАС України і компетенція адміністративних судів, встановлена ст.17 Кодексу, на цей спір не поширюється, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу влади, що виключає розгляд в порядку адміністративного судочинства, а повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства, за захистом яких особи можуть звернутися до суду, керуючись ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд, встановивши, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, закриває провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 2, 17, п.1 ч. 1 ст. 157 , ст. 158- 160,165 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕДВАНСМЕНТ» про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 року № 1023-VII -закрити.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя 13.03.2017