Справа № 824/313/16-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/313/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької місцевої прокуратури про визнання звільнення незаконним,-

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області № 207 від 13.04.2016 року про її звільнення, поновити на посаді прокурора Чернівецької місцевої прокуратури, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 117504,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу прокурора Чернівецької області №207-к від 13.04.2016 року її звільнено із займаної посади-старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці внаслідок реорганізації органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури на підставі частини 1 пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що наказ про її звільнення є незаконним, оскільки відповідно до наказу Генерального прокурора України № 96-ш від 23.09.2015 року вирішено припинити діяльність шляхом реорганізації міських районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, зокрема виключено штатний розпис прокуратури Першотравневого району м. Чернівці де працювала позивач та визначено штатний розпис Чернівецької місцевої прокуратури в кількості 52 одиниці, серед яких 45 посад прокурора. Вказаний наказ Генерального прокурора вступив в силу 15.12.2015 року.

Крім того, позивач зазначає, що станом на 09.12.2015 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьох років та семи місяців, а тому, на час звільнення з прокуратури Першотравневого району та прийняття на роботу до новоутвореної місцевої прокуратури згідно штатного розпису Чернівецької місцевої прокуратури за нею мало зберігатися постійне робоче місце прокурора в новоутвореній прокуратурі відповідно до вимог статті 184 КЗпП України.

13.04.2016 року позивач вирішила достроково вийти на роботу. В цей же день, прокурором Чернівецької області підписано попередження про її звільнення з займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (пункту 1 частини 1 статті 40 та частини 1 статті 49-2 КзпП України). У зазначеному попередженні повідомлено, що у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі (пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») при цьому не запропоновано жодної вакантної посади, які мали б бути їй запропоновані за її спеціальністю. Крім того, позивач та представники позивача зазначили, що до складу Чернівецької місцевої прокуратури були призначені на вакантні посади працівники, які відсутні в рейтингових списках Чернівецької місцевої прокуратури.

Станом на 13.04.2016 року, тобто на день звільнення, відповідачем запропоновано лише одну тимчасову посаду-спеціаліста з питань захисту державних таємниць Сторожинецької місцевої прокуратури, яка не відповідає кваліфікації позивача, від якої позивач відмовилась.

Також позивач, представники позивача зазначили, що відповідач приймаючи рішення про звільнення порушив вимоги статті 184 КЗпП України, оскільки не врахував, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей, зокрема ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на день звільнення не виповнилось шести років.

При цьому, відповідач попереджаючи про звільнення позивача, яка перебувала з відповідачем у трудових відносинах, не ознайомив її з наявними вакантними посадами, які були наявні в Чернівецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області станом на березень - квітень 2016 року та не були запропоновані вільні робочі місця позивачу, що є порушенням вимог частини 3 статті 49-2, стаття 184 КЗпП України, якою передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, позивач, представники позивача вважають, що звільнення є безпідставним, ґрунтується на невірному застосуванні норм чинного законодавства, що свідчить про його незаконність.

У судовому засіданні позивач, представники позивача позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, надали суду пояснення, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що у зв'язку з введенням наказу Генерального прокурора № 96-ш від 23.09.2015 року в дію з 15.12.2015 року всіх працівників міськрайпрокуратур попереджено про звільнення з займаних посад та органів прокуратури Чернівецької області, у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року.

ОСОБА_1 реалізуючи своє право на участь у конкурсному відборі на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури 29.07.2015 року звернулась до кадрового підрозділу прокуратури області з заявою щодо участі у конкурсному відборі на посаду прокурора у Чернівецькій місцевій прокуратурі. За результатами проходження конкурсного відбору, відповідно до рейтингового списку, наданого робочою групою Львівською регіонального центру, позивач ОСОБА_1 посіла 52 місце серед кандидатів на посади в Чернівецькій місцевій прокуратурі із загальною сумою балів - 82,67.

Оскільки рейтинг позивачки не дозволив їй бути призначеній на посаду прокурора Чернівецької місцевої прокуратури Чернівецької області через недостатність для даної прокуратури рівня кваліфікації для висновку щодо успішного проходження тестування, тому було прийнято рішення про її звільнення.

Крім того, відповідач зазначив, що на підставі заяви позивачки від 07.12.2015 року наказом прокурора Чернівецької області № 1163-к від 09.12.2015 року ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 4 років та 7 місяців з 11.12.2015 року по 01.12.2016 року.

13.04.2016 року до прокуратури Чернівецької області надійшла заява ОСОБА_1 щодо переривання відпустки по догляду за дитиною.

У зв'язку з виходом позивачки на роботу, а також враховуючи результати конкурсного відбору, що свідчили про відсутність успішного проходження тестування для зайняття посади в Чернівецькій місцевій прокуратурі, наказом прокурора Чернівецької області № 207-к від 13.04.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади та з органів прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідач вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача ОСОБА_1 щодо поновлення її на посаді прокурора Чернівецької місцевої прокуратури, оскільки це фактично новостворений орган, в якому позивачка не працювала, а тому підстави для поновлення її у новоствореному підрозділі прокуратури області відсутні.

Представник відповідача адміністративного позову не визнав, подав заперечення в якому зазначив, що вважає безпідставними та необґрунтованими твердження позивача щодо незаконності звільнення, посилаючись на те, що звільнення позивача у зв'язку з реорганізацією Першотравневої прокуратури м.Чернівці відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України було проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову, надала пояснення, просила відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Сторони надали суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У частині 6 статті 128 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи статей 122, 128 КАС України, суд вважає, що подання особами, які беруть участь у справі клопотання про розгляду справи без їхньої участі не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, в період із 26.11.2002 року по 13.04.2016 року працювала в органах прокуратури Чернівецької області на різних посадах. (а.с. 37, 58, 161-165, т. 1).

Наказом Генеральної прокуратури України № 96-ш від 23 вересня 2015 року на виконання вимог ст.ст. 7, 12 та пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру», у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, виключено штатні розписи, в тому числі, прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та визначено штатний розпис Чернівецької місцевої прокуратури в кількості 52 одиниці. (а.с. 8 т. 1).

28 вересня 2015 року старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці молодшого радника юстиції ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України та п. 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» попереджено про звільнення з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року (т.1, а.с. 148).

Листом прокуратури Чернівецької області від 13.04.2016 року старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці молодшого радника юстиції ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 40 та ч. 1 ст. 49-2 КзпП України попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі (п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру») та запропоновано тимчасово посаду головного спеціаліста з питань захисту держаних таємниць Сторожинецької місцевої прокуратури, з яким позивач ознайомлена 13.04.2016 р. (а.с.158 т. 1).

Наказом прокурора Чернівецької області № 207-к від 13.04.2016 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області з 13 квітня 2016 року у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частина 1 стаття 51 Закону України "Про прокуратуру", пункт 1 частина 1 статті 40 КЗпП України. (а.с. 159 т. 1).

Вважаючи наказ прокурора Чернівецької області № 207-к від 13.04.2016 року про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Судом, з метою з'ясування обставин справи, зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування спірного рішення. З урахуванням матеріалів справи, розгляд справи відкладався, а також у справі оголошувалася перерва, розгляд справи зупинявся у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів на підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог частини 4, 5 статті 11 КАС України зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку пункту 4-5 статті 11, статті 69, 71 КАС України витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою (реорганізації) прокуратури Чернівецької області та інші матеріали, які стали підставою прийняття оскаржуваного наказу.

З урахуванням наданих пояснень сторін, досліджень письмових доказів, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме трудовою книжкою серії АС ІІ № 359269, матеріалами особової справи про те, що ОСОБА_1, в період з 26.11.2002 року по 13.04.2016 року проходила службу в органах прокуратури Чернівецької області на різних посадах зокрема: помічником Чернівецького транспортного прокурора, а з 21.12.2004 року в прокуратурі Першотравневого району м. Чернівці. Зокрема наказом прокурора Чернівецької області № 716-к від 13.12.2011 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого помічника прокурора Першотравневого району м. Чернівці. Наказом Генерального прокурора України № 2094-к від 23.12.2011 року старшому помічнику прокурора Першотравневого району м. Чернівці Чернівецької відповідно до статті 47 Закону України «Про прокуратуру» ст.ст. 4, 5, 7 Положення «Про класні чини працівників органів прокуратури України» ОСОБА_1 присвоєно класний чин - молодшого радника юстиції.

Наказом прокурора Чернівецької області № 432-к від 12.06.2012 року ОСОБА_1 призначена на посаду старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці. (а.с. 6-7,133, 135 т.1).

15 липня 2014 року набув чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, військові прокуратури, спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Статтею 12 Закону визначено у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до закону.

Наказом Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 року, у зв'язку із набранням чинності з 15.07.2015 року Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області управління та відділи. Загальну чисельність зараховано до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Вказаним наказом скорочено у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області 58 посад та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати та утворено у структурі прокуратури Чернівецької області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України управління та відділи.

Наказом Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 року відповідно до Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015 року з урахуванням вимог ст. ст. 9, 10, 15 цього Закону, скорочено у штатних розписах усіх регіональних прокуратур посади старших прокурорів відділів, замість яких встановлено у тих же структурних підрозділах прокуратур таку ж кількість посад прокурорів відділів.

Наказом Генеральної прокуратури України № 96-ш від 23 вересня 2015 року на виконання вимог ст. ст. 7, 12 та пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру», у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, виключено штатні розписи, в тому числі, прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та визначено штатний розпис Чернівецької місцевої прокуратури в кількості 52 одиниці. (а.с. 8 т. 1).

Пунктом 2.4 Наказу в штатному розписі Чернівецької місцевої прокуратури встановлено 52 одиниці, у тому числі: прокурор - 1, перший заступник прокурора - 1, заступник прокурора - 2, прокурор - 41, спеціаліст І категорії - 3, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць - 1, прибиральник службових приміщень - 1,5, водій - 1,5. (а.с. 233-234 т. 1).

Наказом Генеральної прокуратури України № 118-ш від 18.12.2015 року в штатному розписі прокуратури Чернівецької області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України встановлено додатково 1 посаду прокурора Чернівецької місцевої прокуратури з відповідним фондом заробітної плати. (а.с. 235 т. 1).

Із змісту заперечень відповідача вбачається, що ОСОБА_1 реалізуючи своє право на участь у конкурсному відборі на зайняття посади прокурора Чернівецької місцевої прокуратури Чернівецької області 29.07.2015 року звернулась до кадрового підрозділу прокуратури області з заявою щодо участі у конкурсному відборі на посаду прокурора у Чернівецькій місцевій прокуратурі.

28 вересня 2015 року старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці молодшого радника юстиції ОСОБА_1 відповідно до статті 49-2 КЗпП України та п. 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» попереджено про звільнення з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року. (т.1, а.с. 148).

Наказом прокурора Чернівецької області №1163-к від 09.12.2015 року старшому прокурору прокуратури Першотравневого району м. Чернівці молодшому раднику юстиції ОСОБА_1 на підставі заяви, довідки медичного закладу № 103/199 від 04.12.2015 року про те, що малолітній ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує догляду, свідоцтва про народження дитини, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьох років та семі місяців, тобто з 11.12.15 року по 01.12.16 року. (а.с.150-153 т.1).

Листом прокуратури Чернівецької області від 13.04.2016 року старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці молодшого радника юстиції ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 статті 40 та частини 1 статті 49-2 КзпП України попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі (п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») та запропоновано тимчасово посаду головного спеціаліста з питань захисту держаних таємниць Сторожинецької місцевої прокуратури, з яким позивач ознайомлена 13.04.2016 року. (а.с. 158 т. 1).

З приводу зазначення у попередженні про звільнення від 13.04.2016 року однієї з підстав про звільнення зокрема, не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі (п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»), суд зазначає, що пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Тому, суд не бере до уваги вказану обставину, оскільки спеціальним законом не передбачено звільнення прокурора з посади у разі не проходження або неуспішного проходження тестування ОСОБА_1 для заміщення посади прокурора у Чернівецькій місцевій прокуратурі прокуратури Чернівецької області відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, дослідженням письмових доказів встановлено, що 08 грудня 2015 року відбулося засідання робочої групи Львівського регіонального центру на якій було прийнято рішення "Про затвердження рейтингових списків кандидатів на посади прокурорів місцевих прокуратур", зокрема у Чернівецькій області та інших. (т. 2 а.с. 102).

Із змісту супровідного листа робочої групи Львівського регіонального центру від 10.12.2015 року № 80-2ц-15вих., видно, що на адресу прокуратури Чернівецької області надійшов Рейтинговий список Чернівецької, Сторожинецької, Кіцманської, Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області, який зареєстровано 11.12.2015 року за вх. №11/29430. (т.2 а.с.101- 107).

Дослідженням хронології заповнення посад в Чернівецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області встановлено, що наказом Генерального прокурора України № 705 від 03.12.2015 року призначено керівника Чернівецької місцевої прокуратури, наказом прокурора Чернівецької області № 1168-к від 10.12.2015 року призначено першого заступника керівника Чернівецької місцевої прокуратури, а наказами № № 1212-к, 1220-к від 14.12.2015 року призначено заступників керівника Чернівецької місцевої прокуратури (один зовнішній кандидат).

Крім того, із змісту хронології заповнення посад в Чернівецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області видно, що наказами прокурора Чернівецької області від 14.12.2015 року та 18.12.2016 року відбулося призначення на посади прокурорів Чернівецької місцевої прокуратури кандидатів, які зазначені за порядковими номерами № 1 - 48 Рейтинговому списку Чернівецької місцевої прокуратури із розрахунку набрання прокурорами більшого підсумкового балу, зокрема № 1 підсумковий бал «164» з урахуванням у бік зменшення по порядковий № 48 з підсумковим балом «84,67» згідно штатного розпису.

При цьому, із пояснення відповідача видно, що особи, які зайняли у підсумковому рейтингу наступні рейтингові місця № 4 (ОСОБА_4.), № 10 (ОСОБА_5), № 11 (ОСОБА_6.), № 19 (ОСОБА_7.), № 22 (ОСОБА_8.) призначені на адміністративні посади в місцеві прокуратури Чернівецької області. (т.2 а.с. 199-203 т. 3 а.с. 43 - 46).

Як встановлено судом, станом на 14 -18 грудня 2015 року, тобто на день призначення кандидатів на посади прокурора місцевих прокуратур прокуратури Чернівецької області, позивач - ОСОБА_1 відповідно до наказу прокурора Чернівецької області № 1163-к від 09.12.2015 року на підставі заяви від 07.12.2015 року, довідки медичного закладу № 103/199 від 04.12.2015 року про те, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дитина до шести років) потребує догляду, знаходилась у відпустці по догляду за дитиною.

Також із змісту хронології заповнення посад в Чернівецькій місцевій прокуратурі видно, що наказом прокурора Чернівецької області № 1264-к від 14.12.2015 року на посаду прокурора Чернівецької місцевої прокуратури призначено ОСОБА_9, (яка в рейтинговому списку зайняла 45 місце з підсумковим балом 92) та вирішено вважати такою, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. (т.2 а.с. 180).

Наказом прокурора Чернівецької області № 1321-к від 18.12.2015 року на період декретної відпустки ОСОБА_9 на посаду прокурора Чернівецької місцевої прокуратури призначено ОСОБА_10 (яка в рейтинговому списку зайняла 48 місце з підсумковим балом - 84,67. (т.2 а.с. 103-109, 180).

Наказом прокурора Чернівецької області № 500-к від 11 лютого 2016 року старшому прокурору прокуратури Першотравневого району м. Чернівці юристу 1 класу ОСОБА_11 на підставі заяви, свідоцтва про народження дитини (з урахуванням періоду перебування на стаціонарному лікуванні з 04.12.2015 року, відпустки по вагітності та пологах), надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто з 05 серпня 2016 року по 01 червня 2019 року, яка значиться у Рейтинговому списку Чернівецької місцевої прокуратури за порядковим № 50 із підсумковим балом - 83. (т. 2 а.с. 103-104, 240-244).

Водночас з матеріалів справи видно, що наказом прокурора Чернівецької області № 1175-к від 14.12.2015 року, що вказаним наказом молодшого радника юстиції ОСОБА_12 звільнено з посади заступника прокурора Садгірського району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області з 14 грудня 2015 року у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частина 1 стаття 51 Закону України "Про прокуратуру", пункт 1 частина 1 статті 40 КЗпП України), який значиться у Рейтинговому списку Чернівецької місцевої прокуратури за порядковим № 49 із підсумковим балом - 84. (т.2 а.с. 103-104, 245).

Наказом прокурора Чернівецької області № 86-к від 27.01.2016 року юриста 3 класу ОСОБА_13 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області з 27 січня 2016 року у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частина 1 стаття 51 Закону України "Про прокуратуру", пункт 1 частина 1 статті 40 КЗпП України), який значиться у Рейтинговому списку Чернівецької місцевої прокуратури за порядковим № 51 із підсумковим балом - 82,67, з урахуванням періоду знаходження на лікарняному. (т.2 а.с. 103-104, 246-249).

Крім того, із змісту хронології заповнення, переведення, звільнення та призначення на посади в Чернівецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області в період із 08.12.2015 року по 13.04.2016 року видно, що наказом прокурора Чернівецької області № 165-к від 14 березня 2016 року звільнено з посади прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_14, за власним бажанням.

Наказом прокурора Чернівецької області № 193-к від 07 квітня 2016 року молодшого радника юстиції ОСОБА_15, який народився 08.02.1983 року, в органах прокуратури працює з січня 2006 року призначено на посаду прокурора Чернівецької місцевої прокуратури з посадовим окладом згідно штатного розпису, звільнивши з посади прокурора Кельменецької місцевої прокуратури (т. 2 112, 124-128).

Крім того, наказом прокурора Чернівецької області № 200-к від 12 квітня 2016 року звільнено з посади прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_16, у зв'язку з переведенням. (т.2 а.с. 112).

Наказом прокурора Чернівецької області № 234-к від 12 квітня 2016 року прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_10 переведено з декретної посади прокурора Чернівецької місцевої прокуратури на посаду прокурора Чернівецької місцевої прокуратури.

З урахуванням дослідження письмових доказів зокрема: Рейтингового списку затвердженого 08.12.2015 року, хронології заповнення посад в Чернівецькій місцевій прокуратурі, хронології заповнення, переведення, звільнення та призначення на посади в Чернівецькій місцевій прокуратурі в період із 08.12.2015 року по 13.04.2016 року, наказів прокурора Чернівецької області про звільнення, призначення в порядку переведення встановлено, що за період із 14 березня по 13 квітня 2016 року, тобто по день звільнення позивача ОСОБА_1, у штаті Чернівецької місцевої прокуратури Чернівецької області були наявні вакантні посади прокурора Чернівецької місцевої прокуратури.

Однак, відповідач не врахував вимоги статей 40, 42, 49-2, 184 КЗпП України та не запропонував позивачу ОСОБА_1, за період з 14 березня по 13 квітня 2016 року жодну із наявних вакантних посад, яка в органах прокуратури працює з листопада 2002 року, стаж роботи понад 13 років, на утриманні, якої знаходиться двоє малолітніх дітей, в т.ч. дитина до шести років, при цьому прийняв рішення про її звільнення. (т.2 а.с. 109-123, т. 1 а.с. 151-152).

Крім того, судом досліджено накази прокуратури Чернівецької області, хронологію призначення на посади прокурорів у Кельменецьку місцеву прокуратуру Чернівецької області в період із 14.12.2015 року по 13.04.2016 року з яких видно, що наказами прокурора Чернівецької області від 14 грудня 2015 року відбулося призначення на посади прокурора Кельменецької місцевої прокуратури Чернівецької області 22 працівників. (т. 3 а.с. 1-2).

Із змісту вказаної хронології видно, що у грудні 2015 року, березні - квітні 2016 року відбулося звільнення чотирьох працівників, зокрема: наказом прокурора Чернівецької області № 1338-к від 25 грудня 2015 року звільнено з посади прокурора Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_17. Наказом прокурора Чернівецької області № 151-к від 03 березня 2016 року звільнено юриста 2 класу ОСОБА_18 з посади прокурора Кельменецької місцевої прокуратури та органів прокуратури Чернівецької області з 09 березня 2016 року, за власним бажанням. Наказом прокурора Чернівецької області № 152-к від 03 березня 2016 року звільнено юриста 2 класу ОСОБА_19 з посади прокурора Кельменецької місцевої прокуратури та органів прокуратури Чернівецької області з 15 березня 2016 року, за власним бажанням. Наказом прокурора Чернівецької області № 193-к від 07 квітня 2016 року звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_15 з посади прокурора Кельменецької місцевої прокуратури та призначено на посаду прокурора Чернівецької місцевої прокуратури. (т.3 а.с. 1-2, 23,25).

Оскільки позивач - ОСОБА_1 станом на 13 квітня 2016 року знаходилась у трудових відносинах із відповідачем, яка на утриманні має двоє малолітніх дітей, із них дитина віком до шести років ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що не заперечувалось відповідачем у ході судового розгляду справи, тому, відповідач приймаючи рішення про звільнення позивача зобов'язаний був врахувати вимоги частини 3 статті 184 КЗпП України.

Частиною 3 статті 184 КЗпП України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

З цього приводу суд зазначає, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників, перевага в залишенні на роботі надається тим, хто має більше (за своєю посадою чи професією) переваг, визначених частиною 2 статті 42 КЗпП України.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити, що при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи, яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов'язаних з незаконним звільненням працівника.

З урахуванням розгляду матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стосовно визнання протиправним та скасування наказу прокурора Чернівецької області № 207-К від 13 квітня 2016 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади старшого прокурора прокуратури Першотравневого району міста Чернівці та з органів прокуратури Чернівецької області з 13 квітня 2016 року у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, суд зазначає наступне.

Загальні засади діяльності, а також статус працівника органу прокуратури, які працюють у органах прокуратури, визначено в Законі № 1697-VII.

Статтею 46 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII, який діяв на момент виникнення правовідносин визначено, що особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури". Прокурор і слідчий підписують текст прийнятої Присяги, яка додається до особової справи. Про прийняття Присяги вноситься запис у трудову книжку.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) прокурор звільняється з посади в тому числі, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно статті 60 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Відповідно до пункту В частини 1 статті 5-1 Перехідних положень Закону № 1697-VII прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Пунктом 4 частини 2 статті 5-1 Перехідних положень Закону № 1697-VII прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону (які набирають чинності 17.04.2016 р.).

Частиною 2 статті 27 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурором регіональної прокуратури може бути призначений громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менше трьох років.

Частиною 1 пункту 10 Наказу Генерального прокурора України № 357 від 12.10.2016 року Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 листопада 2016 р. за № 1450/29580 визначено, що звільнення прокурора з посади здійснюється відповідно до Кодексу законів про працю України та Закону України «Про прокуратуру».

Приписи Закону № 1697-VII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки норми спеціального закону (Закон № 1697-VII) не регулюють процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує у спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

Крім того, наведені вище положення частини 4 статті 36 КЗпП України встановлюють, що звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 зазначеного Кодексу можливе у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пункту 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини 1 статті 40, частини 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2013 року. (справа № 21-319а13).

Як встановлено у ході судового розгляду справи, зокрема із книги наказів прокуратури Чернівецької області за березень-квітень 2016 року, станом на березень - квітень 2016 року в Чернівецькій, Кельменецькій, Сторожинецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області було видано ряд наказів, зокрема № 151-к від 03.03.2016 року, № 152-к від 03.03.2016 року, № 165-к від 14.03.2016 року, № 185-к від 01.04.2016 року, № 193-к від 07.04.2016 року, № 200-к від 12.04.2016 року про звільнення з органів прокуратури, а також переведення працівників органів прокуратури до інших місцевих прокуратур, що свідчило про наявні робочі місця, при цьому жодне із вакантних місць позивачці, яка знаходилась у трудових відносинах із відповідачем, не пропонувалось. (а.с. 229-233 т.2).

Тобто, зазначене зобов'язання прокуратура Чернівецької області не виконала, і відповідно трудові гарантії позивача, як працівника порушені. Зокрема, розглядаючи вказаний спір судом встановлено, що 13.04.2016 року відповідач персонально попередив позивача про заплановане вивільнення з займаної посади. Разом з тим, відповідач одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не запропонував позивачу жодної наявної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, які були наявні станом на березень - квітень 2016 року в Чернівецькій, Кельменецькій, Сторожинецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області.

Надалі, 13 квітня 2016 року відповідачем запропоновано позивачу вакантну посаду головного спеціаліста з питань захисту державних таємниць Сторожинецької місцевої прокуратури. Проте, як вказала в судовому засіданні позивач, оскільки запропонована вакантна посада не була рівнозначною посадою, яка б відповідала її рівню кваліфікації та продуктивності праці, вона від неї відмовилась. Інші вакантні посади за її спеціальністю відповідач не пропонував.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача без дотримання вимог статті 40 та статті 49-2 КЗпП України.

Судовим розглядом також встановлено, що відповідно до відомостей особової справи, трудової книжки серії БТ № 6286022, стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури складає понад 13 років, характеризується позитивно, неодноразово оголошувались подяки, на утриманні має двох малолітніх дітей, в т.ч. дитину віком до шести років. (т.2 а.с. 128, 143).

З урахуванням досліджених письмових доказів, судом також встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не враховано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо його переважного права залишення на роботі, оскільки позивач в органах прокуратури працював із 26.11.2002 року, професійний галузевий стаж на день звільнення складав понад 13 років. Про належний та високий фаховий рівень позивача також свідчать успішне проходження атестацій, неодноразове заохочення прокурором області, а також Генеральним прокурором України.

Частиною 1 статті 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 2 частини 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців, в т. ч.: особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 виховує двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (дитина до шести років), що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 128, 143).

Таким чином, ОСОБА_1 володіла переважним правом залишення на роботі, проте всупереч вимог статті 42 КЗпП України, відповідачем не врахована така підстава.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, а тому оскаржуваний наказ прокурора Чернівецької області № 207-к від 13 квітня 2016 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та з органів прокуратури Чернівецької області з 13 квітня 2016 року у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частина 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України) винесено протиправно, без врахування всіх обставин, що мають значення для його винесення, з порушенням вимог трудового законодавства, тому підлягає скасуванню.

Стосовно дотримання відповідачем вимог ст.ст. 40 та 49-2 КЗпП України суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з вимог частини 1 статті 40, частини 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України, суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 01.10.2013 року, справа № 21-319а13.

У частині 1 статті 244-2 КАС України зазначено, що Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, відповідач - прокуратура Чернівецької області зазначені зобов'язання не виконала, відповідно порушила трудові гарантії позивача, як працівника.

Зокрема, у ході розгляду справи судом встановлено, що 13 квітня 2016 року прокуратурою Чернівецької області попереджено позивача про заплановане вивільнення із займаної посади. Однак, відповідач одночасно з попередженням про звільнення з підстав передбачених пункту 1 статті 40, пунктів 2, 3 статті 49-2 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не врахував право позивача на його переважне право залишення на роботі та не запропонував позивачу жодної наявної вакантної посади, яку він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, які були наявні станом на березень - квітень 2016 року в Чернівецькій, Кельменецькій, Сторожинецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області. (т. 2 а.с. 229-233).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача без дотримання вимог статті 40 та статті 49-2 КЗпП України.

З урахуванням письмових доказів, судом також встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не враховано вимоги статті 42 та частини 3 статті 184 КЗпП України щодо його переважного права залишення на роботі, оскільки ОСОБА_1 на утриманні має двох неповнолітніх дітей, дитину до шести років. Тобто, позивач, мав переважне право на залишення на роботі та претендувати на зайняття вакантної посади, які були наявні станом на березень - квітень 2016 року на день звільнення в Чернівецькій місцевій прокуратурі Чернівецької області, а також і інших запропонованих посад.

Враховуючи зазначені вище норми Законів та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що позивача звільнено незаконно, а оскаржуваний наказ № 207-к від 13 квітня 2016 року винесено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України передбачено, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 19 постанови від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", дія трудового договору працівника продовжується у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації (реорганізації) державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідовується (реорганізовується), не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої (реорганізованої) установи.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 27.05.2014 року у справі № 21-108а14 та від 28.10.2014 року у справі № 21-484а14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.05.2014 року у справі № 6-33цс14, відповідно до яких закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями про обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Оскільки звільнення позивача з раніше займаної посади відбулося з порушенням установленого законом порядку, тому позовна вимога щодо поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді прокурора Чернівецької місцевої прокуратури Чернівецької області, не підлягає задоволенню.

Проте, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах вимоги частини 2 статті 11 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є поновлення його на раніше займаній посаді старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці.

Згідно із п.п. 2 та 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України та частини 1 статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

Враховуючи висновок суду про протиправність наказу прокурора Чернівецької області № 207-К від 13 квітня 2016 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області з 13 квітня 2016 року у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, та беручи до уваги вимоги статті 256 КАС України, статті 235 КЗпП України, статті 76 Закону України "Про виконавче провадження", позивача необхідно поновити на посаді старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області з 13 квітня 2016 року, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення з прокуратури Чернівецької області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 14 квітня 2016 року суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до довідки від 16.12.2016 року №18/447 вих-16, виданої прокуратурою Чернівецької області, нарахована сума середньоденної заробітної плати станом на 13 квітня 2016 року становила 404,29 грн. (т.3, а.с.94).

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Як вбачається із оскаржуваного наказу про звільнення та трудової книжки, останнім робочим днем позивача є 13 квітня 2016 року. Відтак, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача становить 229 робочих дня, в т.ч: квітень 2016 р. - 12 днів, травень 2016 року - 19 днів, червень 2016 року-19 днів, липень 2016 року - 22 дні, серпень 2016 року - 22 дні, вересень 2016 року - 22 дні, жовтень 2016 року - 20 днів, листопад 2016 року-22 дні, грудень 2016 року -22 дні, січень 2017 року - 20 днів, лютий 2017 року - 20 днів, березень 2017 року - 09 днів.

Також, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, перебувала на обліку в Чернівецькому МЦЗ та отримала допомогу по безробіттю у сумі 28071,91 грн.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 32 постанови від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), яку працівник мав в цей час.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2016 року по 09.03.2017 року в сумі 92582,41 грн. (404,29 грн. х 229 робочі дні) з урахуванням отриманої допомоги по безробіттю.

Зважаючи на аналіз положень пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України, суд присуджує до негайного виконання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Дослідивши та проаналізувавши встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, враховуючи вимоги пункту 3 статті 2, статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд робить висновок про те, що відповідач приймаючи рішення про звільнення не врахував вищезазначені обставини справи зокрема безперервний стаж роботи, який складає понад 13 років, знаходження на її утриманні двох малолітніх дітей, а також дитини до шести років, що вказує на недотримання вимог відповідачем вимог ст.ст. 40, 42, 49-2, 184 КЗпП України.

Відповідно до статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням дослідження письмових доказів, пояснень сторін, заперечень, вимог Закону, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1, відповідач не дотримався вимог КЗпП України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийнятого рішення стосовно звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Частина 1 статті 94 КАС України визначає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, згідно статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 122, 128, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області № 207-к від 13 квітня 2016 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області з 13 квітня 2016 року у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частина 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", пункт 1 частина 2 статті 40 КЗпП України).

3. Поновити молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області з 13 квітня 2016 року.

4. Стягнути з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період із 14.04.2016 року по 13.03.2017 року в сумі 92582,41 грн. із вирахуванням сум виплачених, як допомоги по безробіттю.

5. Постанова в частині поновлення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

6. В решті позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький