Справа № 819/900/14-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Справа № 876/11871/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на додаткову постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Управління Держземагенства в Тернопільському районі Тернопільської області про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Управління Держземагенства в Тернопільському районі Тернопільської області, яким з врахуванням збільшення (уточнення) позовних вимог просила: скасувати рішення Великогаївської сільської ради від 28.03.2014 року № 320 в частині відмови у наданні їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0534 га для ведення особистого селянського господарства в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку; зобов'язати Великогаївську сільську раду розглянути в установленому законом порядку її звернення щодо безоплатної передачі їй зазначеної земельної ділянки; визнати неправомірними дії Управління Держземагенства в Тернопільському районі Тернопільської області щодо обліку зазначеної земельної ділянки в складі земель загального користування; зобов'язати Управління Держземагенства в Тернопільському районі Тернопільської області після виготовлення і затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зазначеної земельної ділянки та її безоплатної передачі вчинити дії з державної реєстрації цієї ділянки та забезпечення її обліку у Державному земельному кадастрі.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року, позов задоволено частково: скасовано рішення Великогаївської сільської ради від 28.03.2014 року № 320 в частині відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0534 га для ведення особистого селянського господарства в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю на території Великогаївської сільської ради (в межах населеного пункту) вільних земельних ділянок; зобов'язано Великогаївську сільську раду розглянути в установленому законом порядку звернення ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0534 га для ведення особистого селянського господарства та складання документів, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Пізніше ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила прийняти додаткове судове рішення про стягнення з відповідачів судових витрат, понесених нею під час розгляду справи.

Заяву обґрунтовувала тим, що під час судового розгляду справи вона за власні кошти замовила проведення експертизи спірної земельної ділянки, за проведення якої сплатила 2491,01 грн., а також при поданні позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 80,00 грн.

Додатковою постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року заяву задоволено: стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1634,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Додаткова постанова мотивована тим, що згідно з платіжним дорученням від 08.05.2014 року № 33 ОСОБА_2 при зверненні з позовом сплатила судовий збір в розмірі 80,00 грн. Також в ході розгляду справи були проведені комплексні інженерно-геодезичні вишукування земельної ділянки, проведення якої було доручено ДП «Тернопільгеодезцентр» і згідно з кошторисом на виконання цих робіт позивач сплатила 2491,01 грн., що підтверджується квитанцією від 18.06.2014 року № 223. Суд зазначив, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.07.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, але при прийнятті постанови судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат, понесених позивачем. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення відповідно до ч. 3 ст. 94 та п. 3 ч. 1 ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України додаткової постанови про присудження на користь позивача судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1634,00 грн. При цьому, суд відхилив доводи відповідача про закінчення строку на виконання рішення у даній справі, оскільки провадження з примусового виконання даного рішення відкрито 25.09.2015 року і на даний час не закінчене.

Додаткову постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач Великогаївська сільська рада, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про винесення додаткового судового рішення.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 фактично заявила 6 позовних вимог, а суд задовольнив 3 з них, тобто половину, тому відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право на відшкодування лише половини понесених нею судових витрат - 1285,51 грн. Однак суд першої інстанції, стягнувши на користь позивача 1634,00 грн. судових витрат, жодним чином не обґрунтував дану суму і не навів її розрахунку. Також в заяві про ухвалення додаткового судового рішення позивач просила стягнути понесені нею судові витрати з відповідачів, однак суд стягнув їх лише з Великогаївської сільської ради, що порушує принцип рівності сторін. Також апелянт зазначає, що судове рішення в даній справі вже виконане і виконавче провадження з його примусового виконання повинне бути закрите, а тому відповідно до ч. 2 ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове судове рішення у цій справі не може бути ухвалене. Крім того, ДП «Тернопільгеодезцентр» провели обміри не тільки спірної земельної ділянки, але й суміжних земельних ділянок, в чому не було необхідності, оскільки ці ділянки не межують із спірною.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 87 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 163 цього Кодексу постанова суду першої інстанції складається серед іншого з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм, якщо рішення повністю чи частково ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд зобов'язаний присудити на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі або частину понесених нею судових витрат, які передбачені цим Кодексом та підтверджені документально, про що вказується в резолютивній частині постанови.

Також відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу, зокрема, у випадку, якщо не вирішено питання про судові витрати.

А згідно з ч. 1 ст. 98 цього Кодексу суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Як зазначено вище, постановою від 04.07.2014 року Тернопільський окружний адміністративний суд задовольнив частково позов ОСОБА_2, отже, на її користь слід було присудити судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Однак суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не вирішив питання розподілу судових витрат.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про те, що з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 фактично заявила шість позовних вимог, оскільки, як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви та заяви від 04.07.2014 року про збільшення (уточнення) позовних вимог, позивач в кінцевому результаті фактично заявила чотири вимоги: дві до Великогаївської сільської ради (про скасування рішення від 28.03.2014 року № 320 та зобов'язання розглянути її звернення щодо безоплатної передачі земельної ділянки) та дві до Управління Держземагенства в Тернопільському районі Тернопільської області (визнання неправомірними дій щодо обліку земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії з державної реєстрації земельної ділянки та забезпечення її обліку у Державному земельному кадастрі).

А як вбачається із вказаної вище постанови, Тернопільський окружний адміністративний суд задовольнив дві зазначені позовні вимоги ОСОБА_2 до Великогаївської сільської ради. А у задоволенні позовних вимог до Управління Держземагенства в Тернопільському районі Тернопільської області відмовив.

Таким чином, суд першої інстанції фактично задовольнив половину позовних вимог ОСОБА_2, в зв'язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України на її користь слід присудити половину понесених нею судових витрат.

А оскільки при розгляді даної справи суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, колегія суддів з врахуванням наведеного вище дійшла висновку про правильність прийняття судом першої інстанції додаткового рішення з цього питання.

Водночас колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим визначений судом першої інстанції розмір судовим витрат, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявної в матеріалах квитанції від 08.05.2014 року № 33, ОСОБА_2 за подання позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 80,00 грн.

Водночас слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір».

Статтею 3 цього Закону в редакції, чинній на час подання позовної заяви до суду, було передбачено, що за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 0,06 мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2014 року відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» становила 1218,00 грн.

Отже, оскільки ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою немайнового характеру, за її подання вона повинна була сплатити судовий збір а розмірі 73,08 грн. (1218 х 0,06) і суд повинен здійснювати розподіл судових витрат саме виходячи з цієї суми, а не з фактично сплачених позивачем 80,00 грн., оскільки в даному випадку вона помилково надміру сплатила судовий збір.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції, рішення якого апеляційний суд залишив без змін, задовольнив половину позовних вимог ОСОБА_2, позивачу слід присудити половину сплаченого нею судового збору, а саме 36,54 грн.

При цьому, на думку колегії суддів, ці витрати слід присудити саме за рахунок бюджетних асигнувань Великогаївської сільської ради, оскільки суд задовольнив лише позовні вимоги, пред'явлені саме до цього відповідача.

Разом з тим, на думку колегія суддів, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для присудження на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат за проведені ДП «Тернопільгеодезцентр» комплексні інженерно-геодезичні вишукування земельної ділянки, вартість яких згідно з кошторисом становила 2491,01 грн., є помилковим, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, вичерпний перелік судових витрат визначений ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із прибуттям до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів і проведенням судових експертиз та витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Однак ні ОСОБА_2 у заяві про ухвалення додаткового рішення, ні суд першої інстанції в оскаржуваній додатковій постанові не наводять жодних обґрунтувань до якого виду витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать сплачені позивачем кошти за комплексні інженерно-геодезичні вишукування земельної ділянки.

В свою чергу, оцінивши наявний в матеріалах справи договір від 11.06.2014 року на виконання інженерно-геодезичних вишукувань, укладений між ОСОБА_2 (замовник) і ДП «Тернопільгеодезцентр» (виконавець), колегія суддів вважає, що кошти, сплачені позивачем за виконання цих робіт, не можуть вважатись судовими витратами в розумінні ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що проведення ДП «Тернопільгеодезцентр» зазначених робіт не можна розцінювати як залучення спеціалістів чи проведення судової експертизи, оскільки такі процесуальні дії вчиняються лише за клопотанням осіб, які беруть участь у справі та на підставі відповідної ухвали суду. Проте в даному випадку ОСОБА_2 не заявляла таких клопотань під час судового розгляду справи, а з власної ініціативи замовила виконання зазначених робіт на договірних засадах.

Крім того. колегія суддів враховує, що суд першої інстанції у додатковій постанові не навів жодних розрахунків та обґрунтувань визначеного ним розміру судових витрат, які підлягають присудженню на користь позивача.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана додаткова постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області задовольнити частково.

Додаткову постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі № 819/900/14-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 про винесення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Присудити за рахунок місцевого бюджету Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 13.03.2017 року