Справа № 805/1538/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року справа №805/1538/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Ястребової Л.В.,

суддів Компанієць І.Д., Гаврищук Т.Г.,

секретар Терзі Д.А.,

за участі представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року у справі № 805/1538/16-а за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення з місцевого бюджету шляхом перерахування коштів у сумі 25000 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2016 року ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі - відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкової інспекції № 39/12889 від 05.06.2015 року, стягнення з місцевого бюджету грошових коштів у сумі 25000 грн. шляхом їх перерахування Управлінням Державної казначейської служби України у м. Краматорську Донецької області на рахунок № НОМЕР_1 відкритий у АКБ Приват Банк, МФО 305299, ОКПО14360570, призначення: ОСОБА_3, № картки НОМЕР_2, ІНН НОМЕР_3 з рахунку місцевого бюджету № 0059, код отримувача: 37944338, код банка отримувача: 834016, призначення платежу: податок з ТЗ фізичної особи № 1801100; стягнути на її користь з Державного бюджету судові витрати у справі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року у справі № 805/1538/16-а адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області від 05 червня 2015 року № 39/12889, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25 000 грн. та стягнуто на користь ОСОБА_3 з місцевого бюджету 25000 грн., що були сплачені за податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у м. краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області від 05.06.2015 року № 39/12889, відповідно до квитанції № 247 від 18 исерпня 2015 року. (а.с. 53-57).

Відповідач із такою постановою суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» внесено зміни до ст. 10 ПК України, а саме, п. 10.2 визначено, що місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що пунктом 4 Прикінцевих положень вищевказаного Закону, рекомендовано органам місцевого самоврядування в місячний термін з дня опублікування цього Закону прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (у т.ч. в частині транспортного податку), а також зазначено, що у 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення № 39/12889 від 05.06.2016 року є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 65-66).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 86-88).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 лютого 2017 року постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 111-114).

Під час апеляційного розгляду, представник позивача не заперечував про розгляд справи за відсутності представника апелянта, проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами неодноразово встановлено, що позивач, ОСОБА_3 з 17.09.2014 року є власником транспортного засобу ТOYOTA HIGHLANDER, сірого кольору 2011 року випуску з об'ємом двигуна 3456 см. куб., реєстраційний номер - НОМЕР_4, дата первинної реєстрації - 23.06.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 10).

05 червня 2015 року ДПІ у м. Краматорську Головного управління Міндоходів у Донецькій області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу III ПК України винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 39/12889, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у сумі 25 000 грн. (а.с. 8, 32).

Підставою для визначення суми зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб позивачу стала інформація від 14.03.2015 року за вих. 9/12/11к-6313, отримана податковим органом з Центру НППВАЗ з обслуговування міст Краматорська та Дружківки при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області, згідно якої надано список власників легкових транспортних засобів, які зареєстровані Центром і які використовувались до 5 років з об'ємами двигунів ТЗ понад 3000 см.куб. В додатку, під № 112 зазначено позивача, транспортний засіб ТOYOTA HIGHLANDER 2011 року випуску з об'ємом двигуна 3456 см. куб. (а.с.34-36).

18 серпня 2015 року позивачем у повному обсязі сплачено податкове зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб», яке визначено податковим повідомленням-рішенням № 39/12889, що підтверджується квитанцією № 247, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 9).

01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким введено новий податок з громадян України - транспортний податок шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

Із набранням чинності вказаної статті ПК України 01.01.2015 р., власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см, є платниками транспортного податку.

При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Відповідно до п. 8.1. ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу).

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п.п. 10.1.1.), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року N 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Так, відповідно до п. 8.3. ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Приписи п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

З аналізу наведених норма вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. При цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішенням Краматорської міської ради від 12.03.2015 року № 47/VI-36 «Про затвердження Положення про транспортний податок на території міста Краматорська», затверджено зазначене Положення(а.с. 42-44).

24.03.2015 року за вхід. № 260/9 Положення зареєстровано в Державній податковій інспекції м. Краматорськ.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що транспортний податок введено в дію з 01.01.2015 року Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", прийнятого 28.12.2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, транспортний податок встановлено в місті Краматорську та затверджено відповідне Положення про транспортний податок рішенням Краматорської міської ради від 12.03.2015 року, тому застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

У той же час, пунктом 12.3.5 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України надалі встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів наявне неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Таким чином, застосування контролюючим органом положень вказаного Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" у 2015 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У спірних правовідносинах колегія суддів застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права. Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області від 05 червня 2015 року № 39/12889, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25 000 грн.

Щодо посилання апелянта на ту обставину, що згідно п.4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII, рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" колегія суддів зазначає, що вказані прикінцеві положення не містять обов'язків, а лише рекомендовано органам місцевого самоврядування переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік, зокрема, податку на майно (в частині транспортного податку). Тобто, органи місцевого самоврядування переглядаючи рішення щодо встановлення місцевого податку, повинні враховувати і вимоги діючого законодавства, якими регулюється порядок встановлення податків.

Таким чином, Закон від 28.12.2014 року № 71-VIII ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, не містить застережень, щодо не застосування правил зазначених у статті 12 ПК України, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом змін з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст ухвали складений 15 березня 2017 року.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року у справі № 805/1538/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць