Справа № 569/3267/17
Суддя: Кучина Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/3267/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області непроавомірними щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 Дмитрівні;зобов"язати Рівненське об"єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 08 вересня 2016 року; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що 08.09.2016 року для неї було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", проте призначена пенсія починаючи із 08.09.2016 року не виплачувалася. 01.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо відновлення виплати пенсії, проте листом від 14.02.2017 року відповідачем було відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що вона, перебуваючи на обліку в управлінні, одночасно працює на посаді державного службовця, а тому відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та 24.12.2015 року №911-VІІ законних підстав поновити виплату пенсії немає.

Позивач подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність в порядку письмового провадження, на підставі наявних матеріалів в справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Зазначили, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" (в редакції із 01.04.2015 по 31.12.2015 згідно змін, внесених Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ) визначав, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру". "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Частина 1 статті 47 вказаного вище закону (в редакції від 01.01.2016 згідно змін, внесених Законом України N 911 -VIII від 24.12.2015) регламентує, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Крім того, просили постановити ухвалу про звернення Рівненського міського суду до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Верховного Суду України подання щодо конституційності окремих положень п.п.2 п.22 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24.12.2015 року №911-VIII в частині зупинення виплати призначених пенсій працюючим державним службовцям (за період із 01.01.2016 по 31.12.2016) та зупинити провадження у справі до вирішення даного питання.

Згідно ч.6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть учать у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши позовні вимоги та заперечення відповідача, повно і всебічно з"ясувавши всі докази і обставини в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевірши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рівненському об"єднаному управління Пенсійного фонду України Рівненської області з 08.09.2016 року та відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" їй була призначена пенсія за віком з 08.09.2016 року довічно, що стверджується довідкою №1820 від 21.02.2017 року (пенсійна справа №835383/28) виданою Рівненським об"єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області.

Оскільки з 08.09.2016 року і по даний час призначена пенсія ОСОБА_1 не виплачувалася, позивач 01 лютого 2017 року звернулася до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про щодо відновлення виплати пенсії.

Листом від 14 лютого 2017 року за №137/10, відповідачем відмовлено позивачу у виплаті призначеної пенсії з посиланням на те, що згідно зі статтею 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ та 24.12.2015 року №911-VІІ, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого смоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Згідно із індивідуальнимми відомостями про ОСОБА_1, як застраховану особу та матеріалами пенсійної справи станом на 08.09.2016 року (дата призначення пенсії) встановлено факт роботи ОСОБА_1 в управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на посаді, яка передбачена Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

02.03.2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 року.

Вказаним Законом внесені зміни до ст. 47 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", за якими тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (окрім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту І статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які працюють на посадах і на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії не виплачуються. Після звільнення з робота виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п.2 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Також дана норма стосується п.1,2,3 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України №213 Закону України №911 "Про внесення змін до деяких законодачих актів України від 24.12.2015 р.

Таким чином, з 08.09.2016 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", у зв"язку з чим відпали передбачені ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. З 08.09.2016 року перешкоди для виплати позивачу ОСОБА_1 вказаної пенсії відсутні.

За правилами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб"єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 (v008р710-99), від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (v005р710-02), від 17.03.2004 року № 7-рп/2004 (v007р710-04), від 01.12.2004 року № 20-рп/2004 (v020р710-04).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 40 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stee and Others v. The United Kingdom) [ВП], заяви № № 65731/01 та 65900/01, п. 40, ECHR 2005-Х).

Пунктом 42 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що у справах, щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те, що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з"ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник. Хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 (там же, п. 55).

В постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 09.05.2015 року зазначається, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов"язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов"язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, якими ОСОБА_1 припинено виплату пенсії та зобов"язання Рівненського об"єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області відновити їй виплату пенсії призначеної за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" починаючи із 08 вересня 2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, всановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов"язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Щодо клопотання відповідача в частині постановлення ухвали про звернення Рівненського міського суду до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Верховного Суду України подання щодо конституційності окремих положень п.п.2 п.22 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24.12.2015 року №911-VIII в частині зупинення виплати призначених пенсій працюючим державним службовцям (за період із 01.01.2016 по 31.12.2016) та зупинення провадження по даній справі, вважаю його таким, що задоволенню не підлягає, оскільки не входить в повноваження Рівненського міського суду.

Згідно ч.1ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб"єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб"єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до ч.1ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 640,00 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненське об"єднане управління Пенсійного Фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними - задовольнити.

Визнати дії Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області неправомірними щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов"язати Рівненське об"єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію, відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 08 вересня 2016 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -