Справа № 138/477/17
Суддя: Лисенко Т. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/477/17
Провадження №:2-а/138/30/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Лисенко Т.Ю.,

за участю: секретаря Корби В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 1 Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Дорофійчука Тимура Леонідовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 22.02.2017, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 22.02.2017 відповідачем винесено відносно нього постанову в справі про адміністративне правопорушення, якою визнано його винним за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. При цьому в порушення ст. 258 КУпАП відповідачем не складено протокол про адміністративне правопорушення, а одразу ж винесено оскаржувану постанову. Позивач вважає дану постанову незаконною, оскільки вона винесена з порушенням ст. 268 КУпАП.

Позивач в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просить розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України дає суду підстави вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

22.02.2017 відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 344264, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. В постанові зазначено, що позивач, керуючи автомобілем «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі Могилів-Подільський - Житомир поза населеним пунктом не ввімкнув фари ближнього світла, чим порушив п. 9.8 ПДР України.

Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідач перед винесенням оскаржуваної постанови не склав протокол про адміністративне правопорушення, а одразу ж виніс постанову, чим порушив вимоги ст. 258 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Як визначає ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Тобто з аналізу даних норм вбачається, що інспектор поліції при винесенні відносно позивача постанови в справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП мав право одразу ж винести таку постанову, не складаючи при цьому протокол про адміністративне правопорушення. За таких підстав суд спростовує посилання позивача на незаконність оскаржуваної постанови з причин її невідповідності ст. 258 КУпАП.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу.

Як вбачається із оскаржуваної постанови та змісту позовної заяви, позивач не згідний був із притягненням його до адміністративної відповідальності, оскільки вважає, що правопорушення не вчиняв, про що заявив інспектору поліції і зазначив в самій постанові. Однак відповідач в порушення вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не склав, а вручив позивачу лише копію оскаржуваної постанови.

Також згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення в аспекті того, чи можна словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься у цьому положенні, розуміти як таке, що дозволяє здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу при розгляді справ щодо оскарження постанов про адміністративні правопорушення, передбачені у статті 122 Кодексу, Конституційний Суд України прийшов до таких висновків:

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

У частині першій статті 277 Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Отже, відповідач повинен був завчасно повідомити позивача про день час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, надавши достатній часовий інтервал для підготовки до захисту своїх прав, що відповідачем зроблено не було, оскільки, як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення, розгляд справи відповідачем здійснено одразу ж на місці події, що з огляду на вказане рішення Конституційного Суду України та вимоги ст. 268 КУпАП, свідчить про порушення права позивача на захист.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням вимог ст.. 268 КУпАП.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребує названі документи та матеріали. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справи на основі наявних доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідач, на виконання вказаних норм, не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийнятої ним постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 62 ч. 3 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, суд вважає, позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 62 ч. 3 Конституції України, ст.ст. 122 ч. 2, 258 ч. 2, 5, 251, 268 КУпАП, ст.ст. 2, ч. 3, 10, 11, 70, 71, 159-162, 171-2 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 344264 від 22 лютого 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Т.Ю. Лисенко