Справа № 826/14699/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом народного депутата України Верховної ради України VIII скликання ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України про: визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення фінансово-господарської перевірки діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», зобов'язання вжити заходів щодо проведення фінансово-господарської перевірки діяльності, інвентаризації активів та аудитів фінансової, податкової звітності (документації) ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» та розгляду питання про відсторонення або не відсторонення директора ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця»; зобов'язання вжити заходів щодо надання або не надання необхідних повноважень виконуючому обов'язки директора ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, особа, яка не брала участі у справі, але відносно якої суд вирішив питання про її права - ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що народний депутат ОСОБА_2 звернувся із депутатським зверненням до Міністерства аграрної політики та продовольства України, в якому просить вжити заходів щодо перевірки збереження державного майна, провести перевірку стану фінансово-господарської діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», відсторонити від виконання посадових обов'язків або звільнити генерального директора ОСОБА_3 від займаної посади та призначити тимчасово виконуючого обов'язків генерального директора ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця».

Підставою такого звернення було те, що відповідно до відомостей, поширених в інформаційних виданнях, останніх декілька років спостерігається стала тенденція щодо погіршення стану фінансово-господарської діяльності ДП «Пуща-водиця», закриття перспективних виробництв (зупинена робота шампіньйонного комплексу, майже не залишилось теплиць, потужностей для зберігання фруктів, повністю зупинена переробка сільгоспсировини). Доходи від реалізації продукції зменшились втричі, вивозиться та розпродається майно, земля протиправно та безпідставно передається «інвесторам» під будівництво торговельно-розважального комплексу.

Листом від 02 вересня 2016 року № 37-12-8/13976 відповідач повідомив народного депутата України Верховної ради України VIII скликання ОСОБА_2 про те, що Міністерством аграрної політики та продовольства України раніше здійснювався комплекс заходів направлених на з'ясування стану фінансово-господарської діяльності підприємства ДП «Пуща-Водиця», видано ряд наказів про проведення перевірки. Разом з тим, на сьогоднішній день відповідна перевірка не була проведена через її блокування директором підприємства ОСОБА_3

Вважаючи, що відповідачем не вчинено всіх необхідних дій для проведення повноцінної та комплексної перевірки діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», а, прийняття наказів Мінагрополитики про проведення перевірки ні в якому разі не може бути визнано достатніми заходами для вирішення існуючої негативної ситуації на ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив повністю, виходячи з того, що вимоги є законними і обґрунтованими.

Однак, колегія суддів з таким висновком Окружного адміністративного суду м. Києва не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв'язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2015 року в справі № 21-617а14 зроблено правовий висновок, що завданням адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, звертаючись з даним адміністративним позовом, народний депутат України Верховної ради України VIII скликання ОСОБА_2, не зазначив, у чому полягає порушення відповідачем його прав та інтересів або прав та інтересів інших осіб, в інтересах яких він звертається до суду. Крім того, не доведено, що обираний спосіб захисту, може відновити становище та захистити порушене, на його думку, право.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначає Закон України «Про статус народного депутата України» від 17 листопада 1992 року № 2790-XII (далі - Закон № 2790-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2790-XII народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань. Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Народний депутат має право порушувати у Верховній Раді України або її органах питання про необхідність проведення перевірок додержання законів органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та об'єднаннями громадян, розташованими на території України, чи їх посадовими особами, про проведення розслідувань з питань, що становлять суспільний інтерес, та брати участь у таких розслідуваннях в порядку, встановленому законом (ч. 4 ст. 17 Закону № 2790-XII).

Народний депутат має право одержати інформацію з питань, пов'язаних із здійсненням ним депутатських повноважень, від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, які зобов'язані надати йому таку інформацію в порядку та строки, визначені цим Законом (ч. 9 ст. 17 Закону № 2790-XII).

Права народного депутата України у взаємовідносинах із органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, об'єднаннями громадян України та іноземних держав, визначені ст. 17 Закону № 2790-XII, не є вичерпними.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право народного депутата ініціювати проведення перевірок підприємств, установами в підпорядкуванні якої знаходиться це підприємство.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Разом з тим, вказаним критеріям особа, яка подала зазначений позов не відповідає, оскільки ним не зазначено, які конкретно права та інтереси народного депутата України Верховної ради України VIII скликання ОСОБА_2, або інших осіб, в інтересах яких він звертається, порушено.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України () щодо не проведення фінансово-господарської перевірки діяльності Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» (), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2015 року №1119 (далі - Положення), Міністерство аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінагрополітики є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує: формування та реалізує державну аграрну політику, державну політику у сферах сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, охорони прав на сорти рослин, тваринництва, насінництва та розсадництва; формування та реалізацію державної політики у сферах рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства та безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, лісового та мисливського господарства, ветеринарної медицини, безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, у сферах карантину та захисту рослин, у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно п. 2 Положення Мінагрополітики у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

За приписами п. 3 Положення основними завданнями Мінагрополітики є забезпечення:

1) формування та реалізація державної аграрної політики, державної політики у сферах сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, охорони прав на сорти рослин, тваринництва, рослинництва, розвитку сільських територій, садівництва, виноградарства, виноробства, хмелярства, харчової і переробної промисловості (далі - сфери агропромислового виробництва), технічної політики у сфері агропромислового комплексу та машинобудування для агропромислового комплексу, сільськогосподарської дорадчої діяльності, виробництва та обігу органічної продукції (сировини), моніторингу та родючості ґрунтів на землях сільськогосподарського призначення;

2) формування та реалізації державної політики у сферах рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства та безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, лісового та мисливського господарства, ветеринарної медицини, безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, у сферах карантину та захисту рослин, насінництва та розсадництва, у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Мінагрополітики з метою організації своєї діяльності, зокрема, контролює діяльність підприємств, установ та організації, що належать до сфери його управління та організовує планово-фінансову роботу в апараті Мінагрополітики, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за виконанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Так, п.7 Положення передбачено, що Мінагрополітики під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також з підприємствами, установами і організаціями.

Згідно з приписами п. 8 Положення Мінагрополітики у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Накази Мінагрополітики, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Накази Мінагрополітики, видані у межах повноважень, передбачених законом, обов'язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Нормами Закону України «Про управління об'єктами державної власності» від 21 вересня 2006 року № 185-V (далі - Закон №185) визначено правові основи управління об'єктами державної власності.

Приписами ст. 1 Закону №185 передбачено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

При цьому, уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, у тому числі, проводять моніторинг фінансової діяльності, зокрема виконання показників фінансових планів підприємств, що належать до сфери їх управління та вживають заходів до поліпшення їх роботи (п. 7 ч. 1 ст. 6 Закону №185).

З матеріалів справи вбачається, що з метою з'ясування стану фінансово-господарської діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» видано ряд наказів про проведення перевірки:

Наказ від 15 квітня 2015 року № 147 «Про проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», який оскаржено підприємством до суду і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2016 року по справі № 826/7272/15 залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року якою відмовлено в задоволенні позову.

Наказ від 13 червня 2016 року № 197 «Про проведення позапланового аудиту відповідності діяльності ДП «Науково- дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», який оскаржено підприємством до суду. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року по справі № 826/9372/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Рішення не набрало законної сили, оскільки станом на час розгляду справи оскаржується в апеляційному порядку.

Наказ від 04 липня 2016 року № 228 «Про проведення перевірки діяльності Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», який оскаржено підприємством до суду. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року по справі № 826/10342/16 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Рішення не набрало законної сили, оскільки станом на час розгляду справи оскаржується в апеляційному порядку.

Крім того, Мінагрополітики зверталось з позовами до ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» щодо усунення перешкод по проведенню перевірки та аудиту, однак, у справі № 826/9657/16 провадження у справі закрито, у справі № 826/10410/16 суд перейшов до письмового провадження і станом на сьогодні рішення не прийнято.

Мінагрополітики зверталось також до Господарського суду Київської області з позовом до ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про усунення перешкод у реалізації державної політики у сфері управління, шляхом: надання доступу на території та службових приміщень ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»; надання документів, необхідних для проведення позапланового аудиту відповідності діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», зазначених в переліках документів необхідних для проведення позапланового аудиту відповідно діяльності ДП «Пуща-Водиця» №№ 1-3. Рішенням Господарського суду м. Києва від 30 вересня 2016 року по справі № 911/2291/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Матеріали справи також містять відомості про те, що в квітні 2015 року генеральним директором ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» подано позов до Голосіївського районного суду м. Києва, який забезпечено ухвалою від 29 квітня 2013 року по справі 752/7276/15-ц шляхом заборони Міністерству аграрної політики та продовольства України, його посадовим особам вчиняти будь-які дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі на розірвання трудового контракту від 30 жовтня 2014 року з генеральним директором ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» ОСОБА_3 Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Мінагрополітики, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року залишено без змін.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем здійснювались необхідні заходи для забезпечення проведення фінансово-господарської перевірки діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця».

Посилання позивача та висновки суду першої інстанції щодо бездіяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України стосовно не проведення фінансово-господарської перевірки діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» спростовуються матеріалами справи.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що дії відповідача направлені на реалізацію виданих ним наказів були достатніми, натомість у зв'язку з оскарженням вищезазначених наказів у судовому порядку виконання таких наказів було фактично неможливим.

Вищезазначені обставини, на переконання судової колегії, свідчать про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача стосовно визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення фінансово-господарської перевірки діяльності ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, щодо решти позовних вимог, а саме: зобов'язання вжити заходів щодо проведення фінансово-господарської перевірки діяльності, інвентаризації активів та аудитів фінансової, податкової звітності (документації) ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» та розгляду питання про відсторонення або не відсторонення директора ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця»; зобов'язання вжити заходів щодо надання або не надання необхідних повноважень виконуючому обов'язки директора ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги стосовно зобов'язання вжити заходів, які віднесено до виключної компетенції відповідача є втручанням суду у дискреційні повноваження Міністерства аграрної політики та продовольства України, відповідно вказані позивачем вимоги про зобов'язання вжити заходів щодо проведення фінансово-господарської перевірки діяльності, інвентаризації активів та аудитів фінансової, податкової звітності (документації) ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» та розгляду питання про відсторонення або не відсторонення директора ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця»; зобов'язання вжити заходів щодо надання або не надання необхідних повноважень виконуючому обов'язки директора ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-водиця» також не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи суд першої інстанції неповною мірою з'ясував обставини, що мають значення для справи та здійснив порушення норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» - задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову народного депутата України Верховної ради України VIII скликання ОСОБА_2 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 17 березня 2017 року. Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Ганечко О.М.