Справа № 337/5111/16-а(2-а/337/29/2017)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2017 рокусправа № 337/5111/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 у грудні 2016 року звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати протиправними та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя № 39 від 13.10.2016 та № 49 від 16.12.2016 про відмову у здійсненні перерахунку та поновленні виплати пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009, та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя поновити виплату пенсії за віком, як непрацюючим пенсіонерам, починаючи з 07.10.2009, призначивши її знову на загальних умовах, із застосуванням показників середньої заробітної плати в Україні для призначення пенсії у сумі 3661,41 грн. (показник за 2015 рік), з урахуванням доплат і надбавок, включаючи надбавку дітям війни, з проведенням всіх перерахунків та індексації пенсії, на загальних умовах, відповідно до статей 27, 28, 40, 42, 43, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в розмірі, визначеному законодавством на момент здійснення перерахунку та поновлення виплати пенсії, не менше прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням наданих документів про страховий стаж і заробітну плату, з виплатою компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії та підвищень до пенсії, як дитині війни, за період з 07.10.2009 по день фактичної виплати, та виплачувати пенсію в подальшому, з проведенням індексації пенсії і з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, по життєво, на визначені банківські рахунки, починаючи з 07.10.2009 допустивши негайне виконання судового рішення.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя № 39 від 13.10.2016 та № 49 від 16.12.2016 про відмову у поновленні позивачам виплати пенсії за віком та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя поновити позивачам виплату пенсії за віком з 05.10.2016. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, є громадянами України, в 1997 році виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю та прийняті на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1995 року по 1997 рік були одержувачами пенсії за віком, виплата якої була припинена з 1997 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 жовтня 2016 року подали до відповідача заяву про поновлення раніше призначеної пенсії за віком, проте, як вбачається з повідомленнями Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя № 8105/03 та № 8106/03 від 19.10.2016 на ім'я заявників, рішенням комісії № 39 від 13.10.2016 відмовлено в поновленні виплати пенсії у зв'язку з відсутністю реєстрації в Україні.

Також судом встановлено, що при повторному зверненні позивачів до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя з заявами про поновлення виплати пенсії, рішенням комісії № 49 від 16.12.2016 останнім відмовлено у задоволенні заяви з тих самих підстав, що й раніше.

Надаючи оцінку правомірності відмови УПФУ, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 2.9. Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 2.22. Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя у поновленні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виплати пенсії за віком у зв'язку постійним проживанням в Ізраїлі є неправомірною, такою, що суперечить Конституції та законам України.

Окрім того, доводи відповідача щодо неможливості поновлення виплати позивачам пенсії у зв'язку з відсутністю реєстрації заявників на території України є необґрунтованими, адже статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року в адміністративній справі № 337/5111/16-а - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров