Справа № 804/6559/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

02 березня 2017 року м. Київ К/800/6062/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського апеляційного господарського суду про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровського апеляційного господарського суду, в якому просила зобов'язати відповідача вчинити певні дії, зокрема: визнати її звільненою з роботи у Дніпропетровському апеляційному господарському суді у відповідності п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпПУ); виплатити їй середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 448 237, 12 грн; виплатити їй компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4563, 95 грн; виплатити їй пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у сумі 8481, 80 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов'язання Дніпропетровського апеляційного господарського суду визнати ОСОБА_1 звільненою з роботи у Дніпропетровському апеляційному господарському суді у відповідності п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України - залишено без розгляду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачка не поновлювалася на посаді в Дніпропетровському апеляційному господарському суді, і судового рішення, що набуло законної сили, та яким би було визнано незаконним її звільнення з посади заступника начальника організаційного відділу Дніпропетровського апеляційного господарського суду - суду не надано, а тому період з 29 січня 2011 року по 04 жовтня 2016 року не може вважатися вимушеним прогулом, і відповідно вимоги позивачки про зобов'язання відповідача виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

При цьому, наведені в попередньому абзаці висновки судами були зроблені на підставі аналізу положень: ст.236 КЗпПУ, ч.3 п.32 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, в яких чітко визначено, що вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати, а стягнення з роботодавця середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненого працівника відбувається лише за умови встановлення вини такого роботодавця у допущеному вимушеному прогулі і не поновленні звільненого працівника на посаді після прийняття судового рішення про поновлення такого працівника.

Крім того, судом апеляційної інстанції було зазначено, що за результатом судового розгляду спірних у цій справі правовідносин як судом першої так і апеляційної інстанції, безспірно була встановлена відсутність порушеного права або оспорюваного законом інтересу позивачки, оскільки відповідачем по справі будь-яких порушень законодавства про працю не було допущено, а при звільненні позивачки з нею було проведено всі розрахунки.

У касаційній скарзі скаржник не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, а справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що не могла відстоювати свої інтереси в суді з підстав скорочення її посади, оскільки не мала необхідної інформації, а на звільнення за угодою сторін погодилась під вимушеним тиском обставин, штучно створених відповідачем. Зазначає, що суд першої інстанції ці обставини не з'ясував і не досліджував, а аргументував свою відмову в задоволенні позову лише тим, що вимога про стягнення заробітної плати за вимушений прогул обов'язково має заявлятись поряд з вимогою про поновлення на роботі.

Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції жодним чином не спростував доводи її адміністративного позову, а також неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ до спірних правовідносин.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставини, які зазначені скаржником у касаційній скарзі, досліджувалися та перевірялися судами з наданням їм належної правової оцінки. Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського апеляційного господарського суду про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Суддя М.М. Заїка

Вищого адміністративного

суду України