Справа № 826/19622/15
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції в м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області до Державної пенітенціарної служби України про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція у місті Сумах Головного управління ДФС у Сумській області звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної пенітенціарної служби України у якій просить стягнути з відповідача за рахунок коштів на рахунках у банках, що обслуговують такого платника податків, готівки, що належить останньому, - податковий боргу у розмірі 602 112,09 грн. (в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у сумі 845,29 грн., частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, - 71 726,04 грн., податку на прибуток підприємства і організацій, що перебувають у державній власності, - 53 916,19 грн., податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, - 73 597,54 грн., податку на додану вартість - 402 027,03 грн.).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державне підприємство «Підприємство Сумської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№ 116)» (, далі -підприємство Сумської виправної колонії № 116) зареєстроване юридичною особою 21.04.2000 року, взято на облік у ДПІ у м. Сумах 30.07.1999 року як платник податків.

В якості засновника підприємства Сумської виправної колонії № 116 значиться Державна пенітенціарна служба України. Остання створена згідно Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 № 1085/2010 шляхом реорганізації Державного департаменту України з питань виконання покарань.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Державну пенітенціарну службу України» від 02.07.2014 № 225, Державна пенітенціарна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку боргу, що міститься в матеріалах справи, за підприємством Сумської виправної колонії № 116 станом на 20.02.2015 обліковувалася заборгованість перед бюджетом на загальну суму 602 112,09 грн., в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у сумі 845,29 грн., частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, - 71 726,04 грн., податку на прибуток підприємства і організацій, що перебувають у державній власності, - 53 916,19 грн., податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, - 73 597,54 грн., податку на додану вартість - 402 027,03 грн.

Вказаний податковий борг виник внаслідок несплати підприємством Сумської виправної колонії № 116 грошових зобов'язань з названих податкових платежів, визначених:

- самостійно платником податків у податкових деклараціях з податку на додану вартість за звітні періоди липень-грудень 2012 року, січень-жовтень і грудень 2013 року, січень-квітень, червень-листопад 2014 року, розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями за звітний період 3-и квартали 2012 року, 1-е півріччя, 3-и квартали 2013 року, 3-и квартали 2014 року, податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2011 рік (звітна, уточнююча), 3-и квартали 2012 року і 2012 рік (звітна);

- контролюючим органом згідно податкових повідомлень-рішень від 18.12.2012 № 000576150/65254 і № /65247, від 18.10.2013 № /12980, від 25.09.2013 № /9161, від 06.11.2013 № /15864, від 07.05.2014 № /25296, від 03.07.2014 № /35304, від 01.09.2014 № /45433, від 24.11.2014 № /61460 і № /61462, від 01.09.2014 № , № і № , від 13.10.2014 № , від 30.12.2014 № і № , прийнятих на підставі актів документальних і камеральних перевірок.

Також, з наявних матеріалів справи вбачається, що ДПІ у м. Сумах зверталася до Сумського окружного адміністративного суду із позовами про стягнення податкового боргу з підприємства Сумської виправної колонії № 116 у сумах 183 890,33 грн. по податку з доходів фізичних осіб (нарахована за період з 17.05.2011 по 01.10.2012) та у сумі 237 095,44 грн. (з них по податку на додану вартість в сумі 236 104,76 грн. (нарахована у період з травня 2011 року по липень 2012 року) і по податку доходи фізичних осіб - 990,68 грн., що нарахована у період з вересня по грудень 2011 року), та з позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу в сумі 317 777,83 грн. за рахунок майна державного підприємства.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 року по справі № 818/96/13-а позов податкової інспекції задоволено, а саме постановлено стягнути з підприємства Сумської виправної колонії № 116 за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків, і готівки податковий борг по податку з доходів фізичних осіб за період з 17.05.2011 року по 01.10.2012 року у розмірі 183 890,33 грн. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень дане рішення суду набрало законної сили 01.04.2013 року.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2013 року по справі № 2а-1870/9738/12 позов податкової інспекції задоволено, а саме постановлено стягнути з Підприємства Сумської виправної колонії № 116 за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків, і готівки податковий борг по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 237 095,44 грн. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень дане рішення суду набрало законної сили 28.01.2013 року.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2013 року по справі № 818/176/13-а, що залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2013 року, в задоволенні позову ДПІ у м. Сумах про погашення податкового боргу підприємства Сумської виправної колонії № 116 за рахунок його майна було відмовлено з таких мотивів: назване підприємство належить до сфери управління Державної кримінально-виконавчої служби України, а тому звернення стягнення на його майно заборонено в силу норм Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України». Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень дане рішення суду набрало законної сили 23.04.2013 року.

Докази звернення ДПІ у м. Сумах до відповідного адміністративного суду з позовами про стягнення з підприємства Сумської виправної колонії № 116 решти суми податкового боргу, яка була нарахована за звітні періоди починаючи з серпня 2012 року, позивач до суду не надав.

На підтвердження факту виставлення підприємству Сумської виправної колонії № 116 податкових вимог в порядку, передбаченому ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (втратив чинність з 1 січня 2011 року), позивач надав до матеріалів справи копії першої податкової вимоги від 27.10.2001 року № 1/138 та другої податкової вимоги від 05.12.2001 року № 2/1779, з розписками про їх отримання представником державного підприємства.

За даними наданих позивачем витягів з облікових карток підприємства Сумської виправної колонії № 116 по податках за 2012 - 2016 роки, за вказаний період за підприємством безперервно обліковується податковий борг з динамікою до збільшення або зменшення.

Станом на 31.10.2016 року за даними витягів з облікових карток підприємства Сумської виправної колонії № 116 заявлена до стягнення сума податкової заборгованості була частково погашена за рахунок сплачених підприємством коштів, уточнення задекларованих попередньо показників податкової звітності та згідно рішення контролюючого органу про списання безнадійного податкового боргу № 3079-23/18-19-23.01-33 від 28.08.2015 року, та відповідно становила 424987,05 грн. (в тому числі з них по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, (код платежу 11010100) - 73 597,54 грн. (з них недоїмка - 59 7010,84 грн., сума пені - 13 896,70 грн.), по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності, (код платежу 11020100) - 53 916,19 грн. (з них недоїмка 50 847 грн., сума пені - 3 069,19 грн.), по податку на додану вартість (код платежу 14010100) - 225 747,28 грн. (з них недоїмка - 166 658,60 грн., сума пені - 59 088,68 грн.), по сплаті частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх організацій)(код платежу 21010100) - 71 726,04 грн. (з них недоїмка - 71 695,47 грн., сума пені - 30,57 грн.).

З метою погашення заявленої до стягнення суми податкового боргу підприємства Сумської виправної колонії № 116 ДПІ у м. Сумах здійснювалися наступні заходи: виставлено інкасові доручення на банківські рахунки боржника (підприємства) з метою списання коштів у рахунок погашення податкового боргу; проводилися перевірки наявності грошових коштів в касі підприємства; здійснено опис майна у податкову заставу; проведено заходи щодо встановлення наявності дебіторської заборгованості. На підтвердження чого позивач подав до суду копії таких документів: роздруківки електронної довідки про наявні у державного підприємства відкритті в установах банків рахунки; інкасових доручень (розпоряджень), поданих ДПІ у м. Сумах до АТ «Брокбізнесбанк», АТ Банк «Меркурій», ПАТ «КБ «Глобус» і Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Суми, де у підприємства Сумської виправної колонії № 116 відкриті рахунки, на підставі постанови Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2013 року у справі № 2а-1870/9738/12; акта опису майна № 3 від 24.10.2011 року, згідно якого описано у податкову заставу майно підприємства на загальну суму 410 081,72 грн.; рішення заступника начальника ДПІ у м. Сумах № 3 від 30.01.2012 про погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення готівки, яка належить платнику податків; довідок про результати перевірки наявності готівкових коштів у підприємства-боржника від 31.01.2012 року та від 03.02.2012 року з доданими до них випискою з касової книги за 30.01.2012 року і відомістю по рахунку бухгалтерського обліку 30 «Каса», - згідно яких на підприємстві Сумської виправної колонії № 116 не виявлено готівкових коштів; довідки підприємства Сумської виправної колонії № 116 від 01.09.2015 року щодо стану дебіторської заборгованості станом на 01.08.2015 року, згідно якої на підприємстві обліковується дебіторська заборгованість у сумі 39 315,33 грн.

Крім того, позивач звернувся із листом від 16.12.2014 року № 65866/9/18-19-25.02-31 до Державної пенітенціарної служби України, як до засновника та державного органу до сфери управління якого належить підприємство-боржник, щодо погашення такого боргу у відповідності до положень ст. 96 Податкового кодексу України. Зокрема, в своєму листі від 16.12.2014 року ДПІ у м. Сумах, посилаючись на наявність у підприємства станом на 01.12.2014 року податкового боргу в сумі 606 657,87 грн. та відсутності на балансі цього підприємства майна, що може бути внесено у податкову заставу, просив відповідача прийняти одне з таких рішень: про надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з метою погашення податкового боргу підприємства; про затвердження плану досудової санації підприємства за рахунок коштів державного бюджету; про ліквідацію підприємства та призначення ліквідаційної комісії.

У відповідь позивач отримав лист Державної пенітенціарної служби України від 16.01.2015 року № 15/2-16/163-15, в якому відповідач зазначав, що підприємства установ виконання покарань сплачують податки та інші обов'язкові платежі на загальних підставах. Однак, у зв'язку з тяжким фінансовим становищем на підприємстві, Державна пенітенціарна служба України просила контролюючий орган розглянути питання щодо реструктуризації чи списання податкового боргу згідно чинного законодавства.

У зв'язку з отриманням зазначеної відповіді, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення податкового боргу підприємства Сумської виправної колонії № 116 у сумі 602 112,09 грн. з Державної пенітенціарної служби України за рахунок наявних у неї коштів на рахунках у банках і готівки.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до положень ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Приписами п. 96.2 ст. 96 ПК України передбачено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.2.1. надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;

96.2.2. досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;

96.2.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.2.4. виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно пункту 96.3 статті 96 ПК України, відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Стаття 96 ПК України зобов'язує контролюючий орган звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство у тому випадку, якщо:

а) не отримано відповіді органу виконавчої влади протягом 30 календарних днів з дня направлення відповідного подання контролюючого органу;

б) отримано відповідь про відмову у задоволенні його вимог.

Суд першої інстанції проаналізувавши вказані норми законодавства дійшов обґрунтованого висновку, що обов'язковою умовою для звернення контролюючого органу до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить платник податків-боржник, з поданням щодо прийняття рішення, є неможливість погашення податкового боргу з суми коштів, отриманої від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації.

Більш того звернення з позовом про стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває державне підприємство, можливе за умови, якщо таке підприємство не підлягає приватизації. Наведене також відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалах цього суду від 02.07.2013 року № К/800/20895/13 та від 26.01.2015 року № К/800/51898/13.

Встановлено, що відповідно до затвердженого Законом України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 року № 847-XIV Переліку, підприємство Сумської виправної колонії № 116 не належить до об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Разом з тим, приписами норм ст.ст. 13, 26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV визначено, що підприємства установ виконання покарань є державними підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених. Підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням певних особливостей, зокрема: засновником підприємств установ виконання покарань є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який затверджує їх статути; створення, реорганізація і ліквідація підприємств установ виконання покарань, розпорядження їх майном здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань; підприємства установ виконання покарань не можуть бути засновниками (учасниками) суб'єктів господарювання, щодо них не може бути порушено провадження у справі про банкрутство.

Майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань.

Майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об'єктом застави.

Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я не допускається.

Сумська виправна колонія № 116 діє на підставі статуту, затвердженого Державної пенітенціарної служби України від 27.04.2012 року № 275 (копія такого статуту наявна у матеріалах справи). Згідно статуту вказана виправна колонія заснована на державній власності і належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, яка є його засновником.

Статтею 6 Статуту встановлено, що майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, а саме матеріальні та фінансові ресурси, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства є державною власністю, закріплюється за ним на праві оперативного управління і не може бути об'єктом застави. Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству України та цьому статуту. Звернення стягнення на майно підприємства не допускається.

Списання з балансу та відчуження майна, що відповідно до законодавства визначається основними фондами підприємства і закріплене за ним на праві оперативного управління, здійснюється підприємством за погодженням з ДПтС України в порядку, встановленому законодавством України. Одержані в результаті списання та відчуження зазначеного майна кошти є державною власністю і спрямовуються на потреби підприємства.

З огляду на вищенаведене вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість реалізації контролюючим органом без погодження з Державною пенітенціарною службою України майна боржника (державного підприємства), описаного у податкову заставу згідно акта опису майна № 3 від 24.10.2011 року.

Згідно Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. З огляду на викладене порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.

Згідно Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 29.12.2010 року № 1954, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.01.2011 року за № 109/18847, складання підприємством та затвердження органом, уповноваженим управляти державним майном, переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що за загальними правилами, викладеними у п. 87.5 ст. 87 і п. 95.22 ст. 95 ПК України, у разі, якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи. Контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Сума коштів, що надходить у результаті стягнення дебіторської заборгованості, в повному обсязі (але в межах суми податкового боргу) зараховується до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Сума дебіторської заборгованості, що стягнута понад суму податкового боргу, передається у розпорядження платника податку.

Тобто, для цілей звернення контролюючого органу (позивача) до відповідача з поданням та стягнення з нього сум податкового боргу, податковий орган має довести вжиття ним всіх вичерпних заходів щодо погашення підприємством Сумської виправної колонії № 116 податкового боргу, а також дотримання всіх правил та процедур, які є передумовою звернення з поданням до Державної пенітенціарної служби України та звернення з позовом до неї.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що для цілей стягнення боргу підприємства Сумської виправної колонії № 116 з відповідача позивач має довести: відсутність у підприємства майна, яке, в контексті положень п. 96.2 ПК України та приписів Положення № 1954, може бути джерелом погашення податкового боргу та яке не входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, або ж, у разі ж наявності такого майна та здійснення заходів з його реалізації, - недостатність коштів, отриманих від його реалізації, для погашення податкового боргу; відсутність у підприємства, в контексті положень п. 87.5 ст. 87 та п. 95.22 ст. 95 ПК України, додаткових джерел погашення податкового боргу (дебіторської заборгованості) або ж недостатність коштів, стягнутих з дебітора боржника в погашення податкового боргу підприємства.

Державна пенітенціарна служба України надала відповідь податковому органу яка не містить відмови у задоволенні вимог контролюючого органу.

Державна пенітенціарна служба України повідомила, що керівництвом управління та підприємства Сумської виправної колонії № 116 вживаються всі можливі заходи щодо зменшення податкової заборгованості (в тому числі шляхом списання безнадійної податкової заборгованості). Проте, у зв'язку з тяжким фінансовим становищем Підприємства, відповідач просив позивача розглянути питання щодо реструктуризації чи списання податкового боргу згідно чинного законодавства. Відповідно наявність такої відповіді вказує на відсутність підстав для покладання на Державну пенітенціарну службу України обов'язку із сплати податкового боргу підприємства Сумської виправної колонії № 116.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем не надано докази вжиття достатніх дій, спрямованих на виконання рішення судів про стягнення коштів з розрахункових рахунків боржника у всіх банках, які його обслуговують.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, відсутність у матеріалах справи копії інкасових доручень (розпорядження) контролюючого органу, що адресовані філіям АТ «Укрексімбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк», з метою стягнення коштів з рахунків державного підприємства на підставі судових рішень у справах № 2а-1870/9738/12 та № 818/96/13-а.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що за даними наданої відповідачем оборотно-сальдової відомості державного підприємства по рахунку бухгалтерського обліку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» станом на 01.09.2016 року у боржника обліковувалася дебіторська заборгованість за неоплаченими покупцями (замовниками) замовленнями на загальну суму 95 697,27 грн. Станом на 01.08.2015 року контролюючий орган встановив у державного підприємства дебіторську заборгованість на суму 39 315,33 грн.

Однак, позивачем не надано доказів виявлення в період до 16.12.2014 року додаткових джерел погашення податкового боргу державного підприємства у вигляді дебіторської заборгованості платника податків, та/або стягнення відповідних сум дебіторської заборгованості, в порядку встановленому п. 95.22 ст. 95 ПК України, що у сукупності із вищенаведеним є передумовою звернення ДПІ у м. Сумах в порядку п. 96.3 ст. 96 ПК України з поданням до Державної пенітенціарної служби України та подальшого заявлення вимог до Державної пенітенціарної служби України про стягнення податкового боргу державного підприємства.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.