Справа № 800/499/16
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2017 року м.Київ П/800/499/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Донець О.Є.,

Єрьомін А.В.,

Калашнікова О.В.,

Мороз В.Ф.,

секретар судового засідання - Зубенко Д.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Білопольської Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 16 вересня 2016 року, прийняте за наслідками дисциплінарного провадження щодо судді Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Наталії Володимирівни про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення Комісії не ґрунтується на повній, об'єктивній та всебічній перевірці всіх фактичних даних, які в дійсності мали місце, не взяті до уваги вимоги норм кримінального процесуального кодексу України щодо розгляду даної категорії справ. Вказує, що скарга адвоката Ольховської М.М., поданої в інтересах ОСОБА_8 на бездіяльність начальника Полтавського районного відділу УМВС України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, прийнята і розглянута нею у строки, визначені положеннями як національного, так і міжнародного законодавства. Вважає, що відмова у задоволенні скарги, при її розгляді по суті, не може розцінюватися як відмова у доступі до правосуддя. Крім того, зазначає про подання адвокатом скарги на бездіяльність начальника районного відділу міліції щодо невнесення відомостей до ЄДР, що не підлягає оскарженню відповідно до ст.303 КПК України, яка передбачає оскарження бездіяльності слідчого або прокурора, недобросовісне користування адвокатом своїми правами та відсутність порушень її процесуальних прав. Посилається також на те, що в порушення ст.96 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення ВККС їй під розписку не вручено.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України у поданих запереченнях просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає оскаржуване рішення прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з дотриманням процедури та передбачених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв. Вказує, що Комісією встановлені факти і обставини допущення суддею ОСОБА_4. істотних порушень норм процесуального права під час здійснення правосуддя у справі №554/11002/15-к, та відповідно, наявність у її діях складу дисциплінарного проступку, передбаченого п.п.«а» п.1 ч.1 ст.92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; при обранні виду дисциплінарного стягнення враховано особу та характеристику судді ОСОБА_4. Зазначає також про відсутність порушень з боку Комісії принципу самостійності суду і незалежності судді, закріплених у ст.ст.126, 129 Конституції України та ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вказує, що позивачем не наведено жодного мотиву в підтвердження своїх висновків щодо зловживання процесуальними правами з боку адвоката Ольховської М.М., покладених в основу постановленої нею ухвали про відмову у задоволенні скарги.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у адміністративному позові. Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

ОСОБА_4 Указом Президента України від 14 жовтня 2002 року №926/2002 призначена на посаду судді Октябрського районного суду міста Полтави на п'ять років. Постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року №296-VІ ОСОБА_4 обрано на посаду судді Октябрського районного суду міста Полтави безстроково.

14 серпня 2015 року до Октябрського районного суду міста Полтави надійшла скарга адвоката Ольховської М.М. в інтересах ОСОБА_11 на бездіяльність начальника Полтавського районного відділу УМВС України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. від 25 серпня 2015 року в задоволенні скарги адвоката Ольховської М.М. в інтересах потерпілого ОСОБА_11 відмовлено.

У листопаді 2015 року до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України надійшло звернення ОСОБА_11 щодо поведінки судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4.

В обґрунтування вказаного звернення заявник зазначав, що його представник - адвокат Ольховська M.М. 11 серпня 2015 року надіслала до Октябрського районного суду міста Полтави скаргу на бездіяльність начальника Полтавського районного відділу УМВС України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Слiдчий суддя ОСОБА_4. призначила розгляд цієї скарги на 25 серпня 2015 року. Адвокат Ольховська М.М. 21 серпня 2015 року подала до суду письмове клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату у зв'язку з тим, що вона 25 серпня 2015 року буде відсутня на території України. Також адвокат Ольховська М.М. просила провести розгляд скарги за обов'язкової участі. Заявник не отримував судової повістки про виклик до суду на 25 серпня 2015 року. Проте суддя ОСОБА_4., залишивши без розгляду зазначене клопотання адвоката Ольховської M.М., 25 серпня 2015 року без участі заявника i його представника розглянула скаргу та постановила ухвалу, в якій вказала недостовірну інформацію про те, що адвокат Ольховська М.М. не повідомила суд про причини своєї неявки та скаргу не підтримала. Заявник вважав, що суддя ОСОБА_4., порушивши вимоги Кримінального процесуального кодексу України, постановила невмотивовану ухвалу та безпідставно позбавила його у доступі до правосуддя. Просив притягнути суддю ОСОБА_4. до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням ВККС України від 16 вересня 2016 року №1557/дп-16 притягнуто суддю Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. до дисциплінарної відповідальності; застосовано до судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Підставою для прийняття зазначеного рішення слугували висновки комісії, зроблені за результатами розгляду зібраних матеріалів, які свідчили про порушення вказаним суддею вимог кримінального процесуального закону внаслідок відмови у доступі заявника до правосуддя з підстав, не передбачених законом.

Вважаючи вказане рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 Розділу І Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28 березня 2015 року, внесено зміни до Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України №2453-VI) шляхом викладення Закону у новій редакції.

Відповідно до п.п.«а» п.1 ч.1 ст.92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав, зокрема, умисного або внаслідок недбалості незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або іншого істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків або призвело до порушення правил підсудності чи підвідомчості.

Приймаючи оскаржуване рішення, Вища кваліфікаційна комісія України виходила із допущення суддею ОСОБА_4. істотних порушень норм процесуального права під час здійснення правосуддя у справі №554/11002/15-K, що унеможливило ОСОБА_8 реалізацію наданих йому процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків, та наявності у діях судді ОСОБА_4. складу дисциплінарного проступку, передбаченого п.п.«а» п.1 ч.1 ст.92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Погоджуючись із обґрунтованістю зазначених висновків відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Скарга адвокатом Ольховською М.М. в інтересах ОСОБА_8 подана та розглянута слідчим суддею в порядку ст.ст.303-307 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов'язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено сторонами, ухвалою слідчого судді ОСОБА_4. від 17 серпня 2015 року відкрито провадження у справі №554/11002115-к за вказаною скаргою та призначено її до розгляду на 16.10 21 серпня 2015 року.

21 серпня 2015 року розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою заявника до 16.10 25 серпня 2015 року.

21 серпня 2015 року адвокатом Ольховською М.М. до Октябрського районного суду міста Полтави подано клопотання, у якому вона просила відкласти розгляд скарги, призначений на 25 серпня 2015 року у зв'язку з її відсутністю на території м.Полтава з 25 серпня по 04 вересня 2015 року включно; зазначила також про проведення розгляду скарги за її обов'язкової участі.

25 серпня 2015 року Октябрським районним судом міста Полтави справу за скаргою розглянуто за відсутності адвоката Ольховської М.М. та потерпілого ОСОБА_8 з винесенням ухвали про відмову у задоволенні скарги.

Суд в ухвалі зазначив, що адвокат Ольховська М.М. до суду не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи те, що скаржник скаргу не підтримав, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як встановлено ч.2 ст.55 КПК України, права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Згідно п.п.1, 2 ч.3 ст.56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право, зокрема, бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду та брати участь у судовому провадженні.

Представник потерпілого користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє (ч.4 ст.58 КПК України).

За правилами ч.ч.1, 8 ст.135 КПК України особи викликаються до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв'язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов'язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Суддею ОСОБА_4. вищевказані вимоги кримінального процесуального закону не дотримано, оскільки скаргу адвоката Ольховської М.М. в інтересах ОСОБА_11 розглянула без повідомлення та участі потерпілого ОСОБА_8 та без участі його представника, у зв'язку з чим ОСОБА_8 не зміг належним чином захистити свої права в судовому порядку.

Доводи позивача щодо незазначення адвокатом у скарзі про необхідність її розгляду у присутності ОСОБА_8 та неподання адвокатом документів, які б підтверджували поважність причин відсутності та неучасті у судовому засідання 25 серпня 2015 року, є безпідставними та не ґрунтуються на законі, оскільки ч.3 ст.306 КПК України передбачає обов'язкову участь особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування та прямо допускає розгляд справи за скаргою за відсутністю лише слідчого чи прокурора.

Щодо посилання позивача на те, що адвокат Ольховська М.М. звернулася зі скаргою на бездіяльність, яка не підлягає оскарженню відповідно до ст.303 КПК України, то суддя ОСОБА_4. в ухвалі від 25 серпня 2015 року цих обставин не наводила, а відмовила у задоволенні скарги з підстав неявки заявника до суду та не підтримання скарги скаржником. Це по-перше. По-друге, як встановлено ч.1 ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Отже, у разі відкриття провадження за скаргою, питання щодо її обґрунтованості чи необґрунтованості вирішується судом при винесенні ухвали за результатами судового розгляду, який здійснюється з обов'язковим додержанням процесуальних норм та забезпеченням процесуальних прав учасників процесу, зокрема щодо завчасного їх повідомлення про час і місце судового засідання, права брати участь в судовому провадженні, висловлювати свою позицію стосовно поданої скарги, реалізувати інші процесуальні права щодо судового захисту, передбачені законом. Порушення норм процесуального права при розгляді справи та прав учасників процесу слід розцінювати як відмову у доступі до правосуддя, що є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Як встановлено ч.3 ст.21 КПК України, яка закріплює доступ до правосуддя як одну із загальних засад кримінального провадження, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов'язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Стрижак проти України» Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на відмову повідомити заявника про дату та час слухання у цій справі.

У справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини (рішення від 21 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 21 жовтня 2011 року) встановив, що при розгляді справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції було допущено порушення ст.3, п.1 ст.6 Конвенції, зокрема, й через те, що суд апеляційної інстанції розглянув подану апеляцію на постанову місцевого суду без його участі та таким чином обмежив його право бути присутнім під час розгляду справи.

Також рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного від 11 квітня 2011 року, констатовано порушення п.1 ст.6 Конвенції. При цьому Європейський суд у своєму рішенні в пунктах 25 і 26 наголосив про те, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони.

Відповідно до ч.2 ст.96 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно суді враховуються характер проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, обираючи найбільш м'який вид дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, Комісією враховано позитивну характеристику судді ОСОБА_4., те, що раніше суддя до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, довідку про кількість розглянутих справ у 2015 році, характер проступку та його наслідки, ступінь вини, оцінено у сукупності обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 6 ст.96 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлені вимоги до рішення у дисциплінарній справі, яке викладається у письмовій формі, підписується головуючим і членами цього органу, які брали участь у прийнятті рішення, і оголошується на засіданні та повинно містити: 1) прізвище, ім'я, по батькові і посаду судді, який притягається до дисциплінарної відповідальності; 2) встановлені обставини у справі з посиланням на докази; 3) мотиви, з яких ухвалено рішення; 4) суть рішення за результатами розгляду із зазначенням дисциплінарного стягнення в разі його застосування; 5) порядок і строк оскарження рішення.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо невідповідності оскаржуваного рішення відповідача вищевказаним вимогам, невручення рішення під розписку на засіданні 16 вересня 2016 року, та відхиляючи вказані доводи їх як безпідставні, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що Комісією повністю дотримані процедура розгляду дисциплінарної справи та прийняття рішення, яке ґрунтується на встановлених фактах та обставинах з посиланням на відповідні докази, наведені мотиви, зазначені правові підстави для застосування до судді дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, у резолютивній частині вказані порядок і строк оскарження рішення. У відповідності до ч.8 ст.96 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» оскаржуване рішення ВККС надіслано судді ОСОБА_4. супровідним листом від 23 вересня 2016 року за №8вк-9245/15.

Як встановлено ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відповідає вищенаведеним критеріям, прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України, з дотриманням встановленої процедури.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення позову ОСОБА_4 щодо визнання незаконним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16 вересня 2016 року № 1557/дп-16 відсутні.

Керуючись ст.ст.18, 159-163, 167, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її перегляд Верховним Судом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання заяви про перегляд постанова набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Верховного Суду України за наслідками такого перегляду.

Судді