Справа № 804/810/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 р.Справа №804/810/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддівВерба І.О. Гончарової І.А., Степаненка В.В.
при секретарі судового засіданняЧмоні А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною індивідуальної податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії, -
30 січня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, у якому позивач просив:
- зобов'язати ДФС України надати в межах компетенції нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду на запит ТОВ «Атлантіс» від 31.10.2016 року за вихідним №526/16/А.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- нормами чинного законодавства України чітко встановлено, що марки акцизного податку, як документи суворого обліку, можуть передаватись суб'єктам господарювання, розміщених на території ВЕЗ «Крим» для маркування алкогольних напоїв, що підлягають подальшому ввезенню на митну територію України. А у разі невикористання марок акцизного податку підлягають поверненню покупцю цих марок на митну територію України разом з товаром чи в режимі реімпорту;
- ДФС України в оскаржуваній консультації помилково визначила марки акцизного збору товаром, який підпадає під дію постанови №1035, оскільки як зазначалось позивачем, відповідно до наданих декларацій, марки акцизного податку поставлялись на територію ВЕЗ «Крим» у митному режимі тимчасового вивезення, що зазначено у пункті 31 «Вантажні місця та опис товарів» у наданих деклараціях.
Позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2016 року ТОВ «Атлантіс» звернулось до Державної фіскальної служби України з листом «Щодо надання консультації» за №526/16/А, в якому просило надати впродовж 30-ти календарних днів з моменту отримання листа, обґрунтовану відповідь на наступні запитання:
- який порядок повернення марок акцизного податку в режимі реімпорту, що були поставлені на територію ВЕЗ «Крим» за митними деклараціями від 27.06.2015 року №508010001/2015/007548, від 22.07.2015 року №508010001/2015/011507, від 02.09.2015 року №508010001/2015/016309?
- які дії повинно виконати ТОВ «Атлантіс» для виконання вимог чинного законодавства щодо завершення режиму тимчасового вивезення за деклараціями від 27.06.2015 року №508010001/2015/007548, від 22.07.2015 року №508010001/2015/011507, від 02.09.2015 року №508010001/2015/016309 шляхом реімпорту марок акцизного податку (а.с.23-25).
- згідно з наявною інформацією в Єдиній автоматизованій інформаційній системі органів ДФС марки акцизного податку ввозились ТОВ «Атлантіс» на територію ВЕЗ «Крим» з іншої території України у митному режимі вільної економічної зони за митними деклараціями типу ЕК24АА від 22.06.2015 року №508010001/2015/007548, від 17.07.2015 року №508010001/2015/011507, від 28.08.2015 року №508010001/2015/016309;
- відповідно до підпункту 5 пункту 12.4 статті 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» поставка товарів, що мають митний статус українських товарів, з іншої території України на територію ВЕЗ «Крим» прирівнюється до митного режиму експорту, в тому числі для цілей тарифного та нетарифного регулювання;
- щодо ввезення марок акцизного податку з території ВЕЗ «Крим» на територію України проінформовано, що відповідно до підпункту 4 пункту 12.4 статті 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 16.12.2015 року №1035 «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію»;
- враховуючи зазначене, з 18.01.2016 року на період тимчасової окупації вивезення з території ВЕЗ «Крим» на іншу територію України товарів, у тому числі марок акцизного податку, заборонено (а.с.26).
Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивач звернувся до суду з позовом про скасування її як індивідуальної податкової консультації.
Вирішуючи спір, суд виходить із того, що відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції на час дії спірних правовідносин, податкова консультація це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.
Згідно пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункту 52.2 статті 52 Податкового кодексу України). Таким чином, законодавець надав право, а не обов'язок платникові використовувати під час здійснення діяльності індивідуальну податкову консультацію.
У відповідності до пункту 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Відповідно до пункту 52.4 статті 52 Податкового кодексу України консультації, крім узагальнюючих, надаються: в усній формі - контролюючими органами; у письмовій або електронній формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, та підлягають обов'язковому розміщенню на сайті контролюючого органу, який надав консультацію, протягом 10 календарних днів після дня їх надання без зазначення найменування (прізвища, ім'я, по батькові) платника податків та його податкової адреси.
Згідно пункту 52.5 статті 52 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.
З системного аналізу викладених норм вбачається, що податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надана така консультація. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз'яснення конкретному платнику податків по конкретній нормі закону.
Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що суд оцінює чи не суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору надана платнику індивідуальна податкова консультація щодо практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків.
Отже, Податковий кодекс України, до 01.01.2017 року, як підставу для визнання недійсною податкової консультації, чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Зі звернення ТОВ «Атлантіс» від 31.10.2016 року №526/16/А вбачається, що позивач просив надати відповідь щодо порядку переміщення марок акцизного податку в режимі реімпорту.
Судом встановлено, що виходячи із змісту запиту позивача та характеру сформульованих у ньому питань, не вбачається поставлене перед відповідачем питання у межах правовідносин щодо надання податкової консультації, а саме не поставлене питання стосовно практичного використання конкретної норми права з питань адміністрування та сплати податків чи зборів. З наданої копії митної декларації щодо оформлення тимчасового вивезення марок акцизного збору вбачається відсутність сплати податків і зборів при такому переміщенні, та законодавством не встановлена необхідність сплати таких платежів у разі завершення процедури тимчасового вивезення.
Платником податків поставлене питання щодо можливості завершення процедури тимчасового вивезення шляхом повернення марок акцизного збору, власником яких є позивач, що підтверджено матеріалами справи, за умови дії постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1035, якою заборонено на період тимчасової окупації поставки товарів (робіт, послуг) під всіма митними режимами з тимчасово окупованої території на іншу територію України.
Оскаржувана позивачем відповідь не містить фактичних обставин та висновків про застосування конкретної норми права для їх регулювання, а отже відсутні обставини, які підлягають судовій оцінці на предмет відповідності чи суперечності консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що звернення позивача не є зверненням за наданням податкової консультації, отже й відповідь на таке звернення не є податковою консультацією.
Приймаючи рішення в даній справі, суд також враховує правову позицію Вищого адміністративного суду України в аналогічному спорі.
Така форма оприлюднення офіційного розуміння окремих положень законодавства, що регулює податкові правовідносини, не породжує для відповідних суб'єктів настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на їхні права та обов'язки, а також, не є обов'язковою для виконання.
Крім того, необхідною ознакою податкової консультації, як предмета оспорювання в судовому порядку, є її відповідність визначенню рішення (акта) суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, породження юридичних наслідків для кола суб'єктів, яким це рішення адресоване.
При цьому із змісту наданої відповіді на запит від 31.10.2016 судом не встановлено, що висновки, викладені в ній суперечать нормам Податкового кодексу України, оскільки відповідачем не надано жодної правової оцінки будь-якій нормі Податкового кодексу України.
На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає.
Поряд із цим, суд зазначає, що 16.03.2014 року відбувся нелегітимний референдум про статус Криму (приєднання до Російської Федерації), а 17.03.2014 року на підставі Декларації про незалежність і результатів референдуму проголошена Республіка Крим як незалежна і суверенна держава, до складу якої увійшов Севастополь як місто з особливим статусом. Президент Російської Федерації підписав Указ про визнання Республіки Крим як незалежної і суверенної держави, а 18.03.2014 року підписано договір про прийняття Криму і Севастополя до складу Росії.
Насильницька анексія Криму не визнається Українською Державою, та згідно з приписами Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII територія Кримського півострова, внаслідок російської окупації, вважається тимчасово окупованою територією. Початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, згідно з українським законодавством, вважається дата набрання чинності Резолюції N 68/262 Сесії Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 року про підтримку територіальної цілісності України.
30.04.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №424-р «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», котрим, у зв'язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вирішено тимчасово закрити пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком до цього розпорядження.
Статтею 8 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що Україна гарантує захист майнових і немайнових прав фізичних та юридичних осіб на території ВЕЗ «Крим» згідно із законами України, у тому числі щодо захисту іноземних інвестицій.
Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації врегульовано Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а Україна, як держава-учасниця Конвенції зобов'язана поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності. Зокрема, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є превентивні способи захисту права власності. Суб'єктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд зазначає про невірно обраний спосіб захисту прав позивача шляхом звернення у 2016 році за податковою консультацією з поставленого питання.
У зв'язку із відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною індивідуальної податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 16 березня 2017 року.

Судді І.О. Верба І.А. Гончарова В.В. Степаненко