Справа № 334/7207/16-а(2-а/334/141/17)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2017 рокусправа № 334/7207/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у справі № 334/7207/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії щодо призначення пенсії за віком з 28.10.2014 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007рік; зобов'язати з 01 квітня 2016 року призначити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком та здійснити відповідні виплати.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо розрахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за 2007 рік. Зобов'язано перерахувати ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до частини 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 жовтня 2016 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про значення пенсії за віком (2011-2013 роки), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. В решті позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду змінити в частині періоду задоволення позовних вимог та прийняти рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник вказав, що розглядаючи викладені у позовній заяві вимоги, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову в межах шестимісячного строку звернення позивача до адміністративного суду, оскільки заву про призначення пенсії подавалась ще в 2014 році, а про порушення своїх прав на отримання у збільшеному розмірі пенсії позивач дізнався після отримання 18.10.2016 листа-відповіді відповідача з відмовою у перерахунку пенсії. Відтак, вимоги підлягають задоволенню саме з 01.04.2016.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив постанову суду змінити в частині періоду задоволення позовних вимог та винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги з 01.04.2016. Крім того, просив стягнути витрати на судовий збір та на правову допомогу за участь в суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та до 27.10.2014 включно отримував пенсію згідно з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 28.10.2014 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком у відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI.

30.09.2016 ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до частини 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про значення пенсії за віком (2011-2013 роки), яке вібдулось в 2014 році.

Листом № 286/С-1 від 18.10.2016 Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя відмовило у перерахунку пенсії за віком та надало розяснення, що з 28.10.2014 року йому було перераховано пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Отже, з урахуванням постанови КМУ від 23.04.2012 № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення», правомірно застосовано показник 2007 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу було призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вперше, то має застосовуватися середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, як це передбачено ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Водночас, відповідний перерахунок необхідно здійснити з моменту звернення позивача до Управління з відповідною заявою, а саме з 01.10.2016.

Колегія суддів, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги щодо не задоволених позовних вимог, не в повні мірі погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вірно вирішив суд першої інстанції, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо проведення призначення позивачу пенсії за віком із застосовуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передували року звернення позивача за призначенням цієї пенсії, відповідає фактичним обставинам справи.

В той же час, як встановив суд апеляційної інстанції, призначення позивачу пенсії за віком за Законом України № 1058 відбулось ще в жовтні 2014 року і саме в той час відповідачем при її обрахунку було порушено права позивача у звязку із невірним застосуванням коефіцієнту середнього заробітку.

Заява позивача від 30.09.2016 року як звернення до Управління ПФУ містила вимогу про відновлення його прав шляхом проведення перерахунку призначеної пенсії за віком і не може розцінюватись як заява про переведення з одного виду пенсії на інший (її перерахунок) в розумінні ст. 45 Закону України № 1058, як помилково вважав суд першої інстанції і з поданням якої при прийнятті рішення необґрунтовано повязав дату, з якої задовольнив позов.

Реалізація права на судовий захист невідємно повязана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Питання строків звернення до суду врегульовано статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 99 цього Кодексу визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 28.10.2016, в той час як про порушення свого права повинен був дізнатися в жовтні 2014 року, коли йому було розпочато виплату пенсії за віком, обрахунок якої було проведено без додержання вимог законодавства.

Отже, позивач має право на судовий захист в межах встановленого ст.. 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, тобто з 28.04.2016 р. Проте, суд першої інстанції помилково зобовязав Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу відповідно до частини 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2016.

Крім того, переглядаючи в апеляційному порядку справу, колегія суддів вважає за необхідне вийти на підставі приписів ч.1 ст. 195 КАС України за межі доводів апеляційної скарги щодо питання розподілу судових витрат в частині джерела їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, а не із Державного бюджету України, як помилково вирішив суд першої інстанції. При цьому перевірити постанову суду в частині обґрунтованості розміру належних до відшкодування судових витрат суд апеляційної інстанції можливості не має через відсутність апеляційної скарги в цій частині.

Таким чином, суд першої інстанції вірно по суті вирішив справу, але помилково застосував норми матеріального та процесуального права в частині визначення часу, з якого порушене право позивача підлягає поновленню, а також в частині питання розподілу судових витрат, що є підставою для зміни постанови суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які понесені позивачем у звязку із поданням апеляційної скарги, яка визнана обґрунтованою, колегія суддів виходить з наступного.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст. 94 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Враховуючи викладене, фактично понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративній справі, витрати на правову допомогу у такій справі підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на підставі рішення суду.

Згідно частини 1 статті 58 КАС України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи.

Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін (ч. 5 ст. 58 КАС України).

Отже, витрати на сплату судового збору та у передбаченому законодавством розмірі витрати на правову допомогу, що підтверджені документально, підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, право на відшкодування витрат на правову допомогу передбачено лише за участь адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Станом на 01.01.2016 місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»).

З огляду на зазначене, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у зв'язку з прийняттям судового рішення в адміністративній справі на користь позивача, слід врахувати встановлений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір витрат на правову допомогу, який може бути компенсований стороні, на користь якої прийнято рішення в адміністративній справі, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, який станом на 2016 рік складає не більше 551,20грн. (40% х 1378,00 грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

На підтвердження судових витрат в сумі 2000 грн. позивач надавав суду апеляційної інстанції розрахунок, договір про надання юридичних послуг № 324 від 30.09.2016, акт про прийняття грошових коштів та копії квитанцій № 324/7, 324/8, оригінали яких апеляційному суду були надані для огляду.

Як вбачається з розрахунку вартості на правову допомогу позивачу надано правову допомогу, яка складається з таких послуг: складання апеляційної скарги 3 год. 1500,00 грн. (квитанція № 324/7 від 17.02.2016); участь у судовому засіданні 1 год. 500,00 грн. (квитанція від 13.03.2017).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_1 приймав участь в одному судовому засіданні, яке призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 14.03.2017, за яке позивач сплатив 500 грн., тому вказана сума підлягає відшкодуванню. В той же час відшкодування правової допомоги на складання апеляційної скарги законом не передбачено, сама скарга підписана особисто позивачем, а обсяг витраченого на її складання часу обєктивно не підтверджено належними доказами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заявлених позивачем судових витрат в сумі 1500,00 грн. та вважає за необхідне задовольнити вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. та судового збору у розмірі 606,32 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням того, що суд першої інстанції у даній справі прийняв вірне рішення, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, за приписами пункту 1 частини 1 статті 201 КАС України це є підставою для зміни постанови суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у справі № 334/7207/16-а змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови суду словосполучення «з 01 жовтня 2016 року» замінити словосполученням «з 28 квітня 2016 року», а в абзаці четвертому резолютивної частини постанови суду словосполучення «з Державного бюджету України» замінити на словосполучення «за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя».

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору в сумі 606,32 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 березня 2017 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко