Справа № 820/658/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 березня 2017 р. № 820/658/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

при секретарі судового засідання - Цабеки К.Є.

за участю:

представника позивача - Скрипки А.А.,

представника відповідача - Шульги В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкран"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецкран», у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області № від 23.12.2016р.

В обґрунтування заявленої вимоги зазначив, що не вчиняв порушень ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», оскільки вчасно звернувся до відповідного суду (у даному випадку - третейського суду). За таких обставин, платник вважав судження контролюючого органу про порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності помилковим. Посилаючись на викладені міркування, просив про задоволення позову.

Відповідач, Головне управління ДФС у Харківській області з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що платник податків звернувся не до належного суду, яким у даному випадку є відповідний місцевий загальний суд або міжнародний комерційний арбітраж, а до третейського суду, який не має повноважень на вирішення спору з приводу своєчасності розрахунків в сфері ЗЕД. У розумінні ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» таке звернення не має юридичним наслідком звільнення платника від відповідальності за недотримання строку розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом. Посилаючись на викладені міркування, просив про залишення позову без задоволення.

Суд, вивчивши доводи позову, заперечень проти позову, заслухавши представників сторін, виконавши вимоги процесуального закону стосовно збору доказів, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, перевіривши доводи сторін добутими доказами, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, котрі врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова перевірка TOB «Спецкран» з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним договором №27/15 від 20.03.2015р. у період 01.01.2016р.-31.10.2016р.

Результати проведеної перевірки викладені в акті №739/20-40-14-04-08/31341901 від 24.11.2016р., згідно з яким ТОВ «Спецкран» вчинено порушення ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: несвоєчасно одержана виручка від іноземного контрагента - резидента РФ Общества с ограниченной ответственностью «Спецкран Плюс» за господарською операцією експорту товару - обладнання за межі митної території України (05.04.2016р. на суму 1.146.304,00рос. руб., що дорівнює 433.898,99грн.; 06.04.2016р. на суму 1.000.000,00рос. руб., що дорівнює 378.530,00грн.; 28.04.2016р. на суму 1.000.000,00рос. руб., що дорівнює 386.960,00грн.; 01.07.2016р. на суму 2.000.000.00рос.руб., що дорівнює 773.760,00грн.; 10.08.2016р. на суму 1.000.000,00рос.руб., що дорівнює 383.090,00грн.; 26.08.2016р. на суму 6.500.000,00рос. руб., що дорівнює 2.535.000.00грн.).

З посиланням на вказаний акт перевірки відповідачем, ГУ ДФС в Харківській області, 23.12.2016р. прийнято податкове повідомлення - рішення № про нарахування пені в сумі 1.719.620,45 грн.

Як з'ясовано судом, правовою підставою для винесення згаданого рішення суб'єктом владних повноважень обрано п.п.54.3.3. ст.54 Податкового кодексу та ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а фактичною підставою слугувало судження контролюючого органу про надходження валютної виручки за зовнішньоекономічним договором експорту товару поза межами граничного строку в 90 днів.

Перевіряючи спірне рішення суб'єкта владних повноважень на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає, що правовідносини з приводу здійснення державного контролю (що охоплює і реалізацію міри юридичної відповідальності у вигляді нарахування пені) за дотриманням суб'єктами господарювання строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Так, ч.1 ст.1 вказаного закону передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Відповідно до ч.6 ст.1 зазначеного закону Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що сторонами по справі не заперечуються обставини здійснення позивачем у межах договору №27/15 від 20.03.2015р. експорту товару за межі митної території України, що підтверджуються вантажно-митними деклараціями від 10.09.2015 року, 16.10.2015 року, 27.11.2015 року, 08.12.2015 року, від 11.12.2015 року, що наявні в матеріалах справи (а.с. 66-75).

Обставини існування протягом виконання зобов'язань за договором №27/15 від 20.03.2015р. запровадженого НБУ граничного строку повернення валютної виручки у 90 днів у період з 05.12.2015р. по 28.07.2016р. (постанови Правління НБУ від 04.12.2015р. №863, від 03.03.2016р. №140, від 07.06.2016р. №342, від 28.07.2016р. №361) та граничного строку повернення валютної виручки у 120 днів у період з 29.07.2016р. по 15.12.2016р. (постанови Правління НБУ від 28.07.2016р. №361, від 14.09.2016р. №386) сторонами також не заперечуються.

Сторони також не заперечують і обставини фактичного надходження валютної виручки у межах договору №27/15 від 20.03.2015р., які викладені в акті перевірки №739-40-14-04-08/31341901 від 24.11.2016р., а саме: 05.04.2016р. на суму 1.146.304,00рос. руб., що дорівнює 433.898,99грн.; 06.04.2016р. на суму 1.000.000,00рос. руб., що дорівнює 378.530,00грн.; 28.04.2016р. на суму 1.000.000,00рос. руб., що дорівнює 386.960,00грн.; 01.07.2016р. на суму 2.000.000,00рос. руб., що дорівнює 773.760,00грн.; 10.08.2016р. на суму 1.000.000,00рос. руб., що дорівнює 383.090.00грн.; 26.08.2016р. на суму 6.500.000,00рос. руб., що дорівнює 2.535.000,00грн.).

Частиною 1 ст.58 Конституції України проголошено, що закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї норми Конституції України розтлумачено у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 по справі №1-7/99.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Оскільки постанови Правління НБУ від 28.07.2016р. №361, від 14.09.2016р. №386 не стосуються ні пом'якшення, ні скасування відповідальності, то починаючи з 29.07.2016р. обрахування розміру пені за ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» по триваючих правопорушеннях має здійснюватись з урахуванням приписів цих нормативно-правових актів.

Проте, в акті перевірки №739-40-14-04-08/31341901 від 24.11.2016р. будь-яких суджень з цього приводу контролюючим органом не наведено, що не узгоджується з запровадженим ст.8 Конституції України принципом верховенства права, невід'ємною складовою якого є принцип юридичної визначеності.

20.03.2015р. між позивачем, ТОВ «Спецкран» (як постачальником - резидентом України) та Обществом с ограниченной ответственностью «Спецкран Плюс» (як покупцем - резидентом Російської Федерації) було укладено зовнішньоекономічний договір №27/15, яким передбачена поставка обладнання.

Пунктом 7 цього договору зафіксована домовленість сторін про те, що будь-які спори вирішуються господарським (арбітражним) судом за місцем знаходження відповідача.

Додатковою угодою №4 від 22.02.2016р. пункт 7 договору №27/15 від 20.03.2015р. був викладений у новій редакції, згідно з якою спори між сторонами мають вирішуватись у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Всеукраїнський правовий союз підприємців», 61054, м.Харків, вул.Лермонтовська, буд. 19.

Суд бере до уваги, що відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. У разі експорту послуг (крім транспортних) зовнішньоекономічний договір (контракт) може укладатися шляхом прийняття публічної пропозиції про угоду (оферти) або шляхом обміну електронними повідомленнями, або в інший спосіб, зокрема шляхом виставлення рахунка (інвойсу), у тому числі в електронному вигляді, за надані послуги. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

За правилом ч.5 ст.6 названого закону зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Цьому правилу, прямо кореспондують приписи п.20.1.30 ст.20 Податкового кодексу України, де зазначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Суд відмічає, що стверджуючи про неправомірність звернення позивача, ТОВ «Спецкран» до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Всеукраїнський правовий союз підприємців», 61054, м.Харків, вул.Лермонтовська, буд.19 зі спором з приводу несвоєчасності розрахунків за зовнішньоекономічним договором №27/15 від 20.03.2016р., контролюючий орган водночас з цим не реалізував у порядку п.20.1.30 ст.20 Податкового кодексу України управлінську функцію контролю за відповідністю закону укладених платниками податків правочинів і не оспорив до суду Додаткову угоду №4 від 22.02.2016р. до договору №27/15 від 20.03.2015р. в частині передання спорів між сторонами на вирішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Всеукраїнський правовий союз підприємців», 61054, м.Харків, вул..Лермонтовська, буд.19.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент винесення спірного податкового повідомлення - рішення) у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Буквальне тлумачення норм Закону України «Про третейські суди» не дозволяє суду зробити однозначний висновок про те, що викладаючи зміст ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент винесення спірного податкового повідомлення - рішення) законодавець не мав на увазі і третейські суди також.

Пунктом 4.1.4 ст.4 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то перевагу слід віддавати інтересам платника податків.

З огляду на приписи ч.2 ст.8 КАС України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення ЄСПЛ у справах Щокін проти України (2010 рік, заяви №23759/03 та №37943/06) та справу Сєрков проти України (2011 рік, заява №39766/05), в яких Європейським судом з прав людини сформульовано правило конфлікту інтересів платника податків у разі неоднозначного трактування змісту норми закону, в силу якого у разі наявності суперечливих положень закону чи у разі відсутності "якості закону" необхідно застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки у ході розгляду справи суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів фактичної обґрунтованості та юридичної правильності спірного рішення, то заявлені платником податків вимоги належить задовольнити.

Керуючись ст..ст.8, 19, 129 Конституції України, ст.,7-11, ст.ст. 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкран" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області № від 23.12.2016 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецкран" ( , м.Харків, вул.Велика Панасівка,106 сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 26036,25 грн. (двадцять шість тисяч тридцять шість грн. 25 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 46, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови буде виготовлено протягом п'яти днів.

Суддя Старосєльцева О.В.