Справа № 809/250/17
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Справа № 809/250/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лучко О.О.,

за участю секретаря: Королевич О.В.,

позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: Озарко В.І., Піхманець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1,

до відповідача: Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи,

про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов`язання видати довідку про ступінь втрати працездатності у відсотках станом на 16.04.2007 року та 21.01.2009 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.04.2007 року ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності, а 21.01.2009 року - II групу інвалідності. Зазначив, що незважаючи на встановлення груп інвалідності відповідачем не було видано довідку про визначення відсотків втрати працездатності. Пояснив, що 06.07.2016 року позивач отримав направлення ГУ НП в Івано-Франківській області та ДУ «ТМО МВС України по Івано-Франківській області» на медико-соціальну експертизу для встановлення проценту втрати працездатності по наявній групі інвалідності. Відповідач після вивчення матеріалів справи позивача з метою отримання консультації направив його на огляд в ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» в м.Дніпро, однак через незадовільний стан здоров`я позивач не зміг з`явитися на обстеження. Пояснив, що в період з 02.11.2016 року по 30.11.2016 року перебував на лікуванні у госпіталі Українського Державного медико-соціального центру ветеранів війни по направленню поліклініки МВС в Івано-Франківській області. Зазначив, що відповідач на його запит надіслав лист №47 від 26.01.2017 року, в якому повідомив про відсутність підстав для визначення йому проценту втрати професійної працездатності на підставі висновку інституту. Вважає дії відповідача неправомірними. Одночасно в судовому засіданні повідомив, що в 1999 році міською МСЕК йому було встановлено 20% втрати працездатності.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених в письмовому запереченні (а.с.22-24). Вказали, що ОСОБА_1 вперше оглянутий Івано-Франківською міською МСЕК ще 16.04.2007 року та визнаний інвалідом III групи за наслідками травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, терміном на один рік. При повторному огляді 13.02.2012 року його визнано інвалідом II групи за наслідками травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків без терміну переогляду. Крім того, позивача згідно направлення ДУ «ТМО МВС України по Івано-Франківській області» від 01.06.2016 року направлено на медико-соціальну експертну комісію для встановлення проценту втрати працездатності по наявній групі інвалідності. Зазначили, що 06.07.2016 року під час огляду ОСОБА_1 не виявлено підстав для визначення відсотків втрати працездатності. Згідно висновку ДУ «Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» від 26.12.2016 року №239 при розгляді медико-експертної справи ОСОБА_1 комісія прийшла до висновку про відсутність підстав для визначення йому процентів втрати працездатності. Вказали, що згаданий висновок було направлено позивачу супровідним листом за №47 від 26.01.2017 року. Крім того, зазначили, що визначення відсотків втрати працездатності можливе лише на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи. На підставі наведеного в задоволенні позову просили відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 16 червня 1993 року ОСОБА_1, старшину міліції ВДСО при УМВС в Івано-Франківській області, при виконанні службових обов'язків було травмовано. Внаслідок нещасного випадку позивачу були спричинені тілесні ушкодження, черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій правого колінного суглобу, розрив голені.

Про факт отримання позивачем виробничої травми за його заявою було складено акти про нещасний випадок форми Н-1 №59 від 16.03.2005 року та Н-5 від 09.03.2005 року (а.с.29-32).

Згідно постанови військово-лікарської комісії Управління МВС України в Івано-Франківській області №46 від 25.03.2005 року встановлено, що віддалені наслідки черепно-мозкової травми (струс головного мозку в 1993р.) у вигляді розсіяних органічних знаків без порушення функції центральної нервової системи, незначної вегетативної нестійкості та астенічного синдрому незначно виражені, а травма пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с.33).

16.04.2007 року міською медико-соціальною експертною комісією при первинному огляді позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок отриманої травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, терміном на один рік (а.с.7).

21.01.2009 року при повторному огляді позивача міською медико-соціальною експертною комісією встановлено II групу інвалідності, внаслідок отриманої травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, терміном на один рік (а.с.8).

13.02.2012 року згідно довідки до акту огляду МСЕК при повторному огляді позивача міською медико-соціальною експертною комісією встановлено II групу інвалідності, внаслідок отриманої травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, безстроково (а.с.9).

01.06.2016 року ГУ НП в Івано-Франківській області та ДУ «Територіальне медичне об`єднанням МВС України по Івано-Франківській області» направили ОСОБА_1 на медико-соціальну експертну комісію для встановлення процента втрати працездатності по наявній групі інвалідності (а.с.52-54).

05.10.2016 року відповідачем з метою отримання консультації щодо визначення ступеня втрати працездатності позивачем було направлено матеріали медико-експертної документації позивача та його самого до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» для проведення огляду та завершення експертизи (а.с.25).

За результатами огляду медико-експертної справи позивача 26.12.2016 року Українським державним науково-дослідним інститутом медико-соціальних проблем інвалідності видано консультативний висновок №239, яким встановлено відсутність підстав для визначення відсотків втрати працездатності (а.с.26).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідача щодо відсутності підстав для визначення відсотків втрати працездатності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного нормативного правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" № 2961-IV від 06.10.2005 (далі по тексту - Закон № 2961-IV) медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

В ст.3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

За змістом ст.7 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями. Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров'я, інвалідів (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу) проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв'язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Медико-соціальні експертні комісії, зокрема, визначають: групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана інвалідом однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір інваліда. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності; види трудової діяльності, рекомендовані інваліду за станом здоров'я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою інваліда (крім випадків, коли інваліда визнано недієздатним); причинний зв'язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров'я особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та статті 7 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" постановою Кабінету Міністрів України N 1317 від 03 грудня 2009 р. затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Згідно з п.4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров'я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Відповідно до п.3 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Відповідно до п.4 даного Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Згідно з п.11 Положення про медико-соціальну експертизу міські, міжрайонні, районні комісії серед іншого визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків.

Відповідно до п.17 загаданого Положення медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п.19 цього Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Згідно з п.8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2007 року, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у п. 3 цього Положення. Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

В п.11 даного Положення передбачено, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров'я яких пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Відповідно до п.13 цього Положення ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов'язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках з метою виплати страхових сум за державним обов'язковим особистим страхуванням у день розгляду комісією ряду документів.

Згідно з п.24 вказаного Положення в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Рішення комісії може бути оскаржене до суду у встановленому законодавством порядку (п.25 цього Положення).

Відповідно до п.1.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 червня 2012 року № 420 (далі - Порядок № 420), зазначений Порядок регулює механізм встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків.

Згідно з п. 1.9 Порядку № 420 за наявності у потерпілого наслідків, спричинених двома або більше травмами або професійними захворюваннями, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється: при І групі інвалідності - не вище 100%; при ІІ групі інвалідності - не вище 85%; при ІІІ групі інвалідності - не вище 65%. У випадках невизнання потерпілого інвалідом сумарний відсоток втрати професійної працездатності не повинен перевищувати 40%.

При цьому, відповідно до п. 2.1 Порядку № 420 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється, виходячи з наслідків ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з урахуванням професійних здібностей, що є у потерпілого, клініко-функціональних можливостей і важливих професійних якостей, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання. Враховуються зниження кваліфікації, зменшення обсягу виконуваної роботи та важкість праці в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах від 5 до 100 відсотків.

У п.2.3 Порядку № 420 зазначено, що група інвалідності при наслідках виробничої травми та професійному захворюванні встановлюється залежно від видів порушення функцій організму людини, критеріїв життєдіяльності відповідно до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 вересня 2011 року № 561, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033. Аналогічні приписи містяться і у п. 20 Положення про медико-соціальну експертизу, згідно із яким комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Як встановлено судом 01.06.2016 року ГУ НП в Івано-Франківській області та ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» було направлено ОСОБА_1 на медико-соціальну експертну комісію для встановлення процента втрати працездатності по наявній групі інвалідності.

У зв`язку із складністю випадку, оскільки травму внаслідок нещасного випадку позивач отримав у 1993 році, інвалідність III групи встановлена йому 16.04.2007 року, інвалідність II групи - 21.01.2009 року, відповідачем було направлено ОСОБА_1 та матеріали медико-експертної документації до ДУ «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» у м.Дніпро для проведення консультації та завершення експертизи.

За результатами огляду медико-експертної справи позивача 26.12.2016 року (без огляду самого позивача у зв»язку з його неявкою) ДУ «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» видано консультативний висновок №239, згідно якого встановлено відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 відсотків втрати працездатності.

При цьому в судовому засідання позивач надав довідку обласної медико-соціальної експертної комісії Серії 2-18 АВ 019762 від 15.02.1999 року, згідно з якою відповідачем було прийнято рішення про встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 20% (а.с.42).

Вказане підтверджується і записом з Книги №1 протоколів засідань Івано-Франківської обласної МСЕК на 1999 рік, наданим представниками відповідача (а.с.48-50).

Враховуючи те, що вказана обставина не була відома відповідачу на момент проведення огляду позивача, що ускладнювало визначення ступеня втрати працездатності та зумовило направлення позивача та його медичної справи до ДУ «Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності», а тому відсутні підстави для визнання дій відповідача щодо ненадання довідки про ступінь втрати професійної працездатності неправомірними. Відтак, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати довідки про ступінь втрати працездатності у відсотках станом на 16.04.2007 року та станом на 21.01.2009 року, суд зазначає, що задоволення її свідчитиме про втручання суду у дискреційні повноваження відповідача.

А тому суд, виходячи за межі позовних вимог на підставі ст.11 КАС України з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно провести медико-соціальний огляд ОСОБА_1 з метою встановлення ступеня втрати ним професійної працездатності у відсотках станом на 16.04.2007 року та 21.01.2009 року, тобто дати встановлення йому III та II груп інвалідності відповідно .

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Івано-Франківське обласне бюро медико-соціальної експертизи () повторно провести медико-соціальний огляд ОСОБА_1 (ідентиф.код НОМЕР_1) з метою встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках станом на 16.04.2007 року та 21.01.2009 року

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя /підпис/ Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 13.03.2017.