Справа № 826/13643/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 березня 2017 року 14:10 № 826/13643/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Дубняк Н.К., Михальченка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Служби безпеки України, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови надати публічну інформацію на запит; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відсутності у відповіді на запит інформації про порядок оскарження відмови надати публічну інформацію; зобов'язати відповідача надати позивачу інформацію, що запитувалась; присудити на користь позивача понесені ним судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив в наданні публічної інформації, оскільки викладення інформації з обмеженим доступом у постанові про заборону в'їзду в Україну не допускається. Крім того, позивач зазначив, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства не зазначив порядок оскарження відмови в задоволенні запиту на публічну інформацію.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав того, що запитувана інформація містить персональні дані іншого громадянина та зважаючи на відсутність відповідної згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи СБУ, а відтак позивачу було відмовлено в доступі до персональних даних.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд дійшов висновків про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Служби безпеки України із заявою про внесення ОСОБА_5 до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці; заборонити ОСОБА_5 в'їзд на територію України.

За дорученням керівництва Служби безпеки України вказане звернення розглянуто у Департаменті захисту національної державності СБ України та листом №5/1/1-К-23/К-24/К-25/31 від 04.03.2016 року позивачу повідомлено, що надана інформація врахована в оперативно-службовій діяльності відповідними підрозділами України. Додатково повідомлено, що органами держбезпеки було закрито в'їзд на територію України громадянам РФ, зокрема, ОСОБА_5.

В подальшому, 28.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся із запитом на інформацію №133 на адресу Голови СБУ, в якому просив: відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати копію постанови про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

За результатами розгляду даного запиту листом №5/1/1-К-23-П/32 від 02.08.2016 року позивачу повідомлено, що запитувані матеріали містять персональні дані, поширення яких, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» можливе виключно за згодою суб'єкта персональних даних. Зважаючи на відсутність відповідної згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи, правові підстави для задоволення запиту відсутні.

Незгода позивача із відмовою в наданні публічної інформації зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-VI, в редакції станом на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація (ст. 6 Закону .

Частиною 2 ст. 10 Закону №2939-VI визначено, що обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч. 3 ст. 10-1 Закону №2939-VI публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";

2) фізичні особи (суб'єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом СБУ від 01.06.2009 року №344, у постанові про заборону в'їзду в Україну зазначається прізвище, ім'я, друге ім'я, по батькові (українськими та латинськими літерами), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - документ, що посвідчує особу, місце народження, місце роботи, посада, місце тимчасового перебування в Україні (домашня адреса, телефон)).

Крім того, вказаною Інструкцією передбачено, що постанова про заборону в'їзду в Україну готується на підставі відомостей, викладених у довідці.

При цьому, у довідці зазначаються:

1) дані про особу, якій передбачається заборонити в'їзд в Україну: прізвище, ім'я, друге ім'я, по батькові (українськими та латинськими літерами), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - дані національного паспорта або іншого документа, який посвідчує особу (вид, серія, номер, орган, який видав, дата видачі), місце народження, місце роботи, посада, місце проживання, контактний телефон;

2) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду (викладаються згідно з пунктом 2 цієї Інструкції із зазначенням фактів вчинення особою суспільно небезпечного діяння та посиланням на відповідну статтю Кримінального кодексу України);

3) в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України - захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян, забезпечення охорони державної таємниці;

4) пропонований строк заборони в'їзду в Україну особі (від шести місяців до п'яти років);

5) відомості, що обґрунтовують обрання строку заборони в'їзду в Україну особі, зокрема: обставини і характер вчинення особою суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за інформаційними системами і оперативними обліками Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України та банку даних Національного центрального бюро Інтерполу в Україні; наявність родинних зв'язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням); наявність майнових зобов'язань перед юридичними та фізичними особами в Україні.

Наведене в сукупності свідчить, що відомості, які обов'язково зазначаються у постанові про заборону в'їзду в Україну є сукупністю відомостей про фізичну особу, яка за цими ознаками може бути конкретно ідентифікована, а відтак поширення таких даних можливе за згодою суб'єкта персональних даних.

При цьому, суд враховує висновок Конституційного Суду України, викладений в рішенні №2-рп/2012 від 20.01.2012 року (справа № 1-9/2012), згідно якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_5 як суб'єкта персональних даних на поширення персональних даних, а відтак суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу в доступі до персональних даних.

Відповідно до ст. 22 Закону №2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

Згідно ст. 17 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмова у доступі до персональних даних допускається, якщо доступ до них заборонено згідно із законом.

У повідомленні про відмову зазначаються: 1) прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка відмовляє у доступі; 2) дата відправлення повідомлення; 3) причина відмови.

Як зазначив представник відповідача, позивачу було відмовлено у доступі до персональних даних, водночас, чинним законодавством не передбачено у відповіді про відмову у доступі до персональних даних надавати інформацію про порядок оскарження, оскільки це передбачено тільки у разі відстрочення, з чим суд погоджується.

За таких обставин, зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку про правомірність відмови у наданні публічної інформації на запит, а відтак відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов