Справа № 554/33/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 р.Справа № 554/33/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 05.01.2017р. по справі № 554/33/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про перерахунок та виплату пенсії за віком,

ВСТАНОВИЛА:

03.01.2017 року позивачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду із адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області, у якому просила:

- визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними;

- відстрочити сплату судового збору;

- зобов'язати Полтавське об'єднане управління пенсійного фонду України Полтавської області (правонаступник Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави) перерахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з дати поновлення - 21.08.2011 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством України (а.с. 1-2).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05.01.2017р. у відкритті провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, вважає, що висновки суду не законні, вказує , що предмет позову та відповідач не є тотожнім з предметом позову та відповідачем у справі № 554/18182/14-а та просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 05.01.2017р., а справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті .

Апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 109 КАС України , суд першої інстанції виходив з того, що подання нового позову із вимогою про стягнення коштів, які нараховані відповідно до рішення у іншій судовій справі - не є належним способом захисту порушених прав, оскільки позовні вимоги про нарахування та виплату пенсії за віком вже врегульовано іншим судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно ч.2 ст. 4 КАС України, поширюється на всі публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 4 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статі 109 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили: постанова суду; ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі; ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; ухвала про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду (крім випадків, коли така ухвала винесена до відкриття провадження в адміністративній справі).

З матеріалів справи та позову вбачається , що підставою для подачі даної позовної заяви слугувало невиконання пенсійним фондом постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 року по справі № 554/18182/1а.

Так , судом встановлено , що ОСОБА_1 звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві , в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві щодо непоновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 21.08.2011 року в розмірах відповідно чинного законодавства.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 року по справі № 554/18182/14-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2015р. , позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтави - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, яка постійно проживає за межами України в Державі Ізраїль. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави поновити та виплачувати з 21 серпня 2014 року пенсію за віком ОСОБА_1, яка постійно проживає за межами України - в Державі Ізраїль. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Згідно зі ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В даному позові позивачка вказує , що на виконання цієї постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 року пенсія позивачці нарахована, виконавче провадження закінчено , однак пенсію в розмірі відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства позивачці не виплачено , тому подано даний позов про зобов'язання Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області (правонаступник Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави) перерахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з дати поновлення - 21.08.2011 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством України .

Тобто, враховуючи наведене , позовні вимоги, які є предметом розгляду в даній справі , є фактично тими ж самими вимогами , що розглянуті судом при вирішенні справи № 554/18182/14-а, за результатами розгляду якої прийнята постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 року .

В даній справі позивач фактично оскаржує нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати поновлення - 21.08.2011 року, що було предметом розгляду у справі № 554/18182/14-а та цьому надана судом оцінка.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1055 від 16.12.2015 року «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі реорганізовано шляхом злиття з іншими районними управлінням в Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 року по справі № 554/18182/14-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2015р., набрала законної сили, було вирішено питання з того самого предмету спору та між тими самими сторонами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі згідно п.2 ч.1 ст.109 КАС України.

Стосовно доводів апеляційної скарги з посиланням на те , що оскаржувана ухвала перешкоджає в доступі до правосуддя та порушує ст. 6 КАС України , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що формулювання: «в порядку, встановленому цим Кодексом», свідчить, що процесуальним законом передбачено ряд способів захисту прав, свобод або інтересів особи, які вона вважає порушеними. При цьому такі способи захисту можуть застосовуватися особою на певній стадії судового процесу.

Так, одним з основоположних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, верховенство права, законність, рівністю учасників адміністративного процесу перед законом і судом, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом, обов'язковість судових рішень (ст. 7 КАС України).

Відповідно до ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Зазначені положення процесуального закону повністю кореспондують приписам ч. 5 ст. 124 Конституції України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожна особа має право на судовий захист, на апеляційне чи касаційне оскарження рішення суду, у тому числі у випадку, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки. Водночас, застосування особами даної норми, на думку суду, жодним чином не повинно суперечити вимогам закріпленого в Основному Законі принципу обов'язковості судових рішень.

При цьому, у рішенні від 09.06.2011 року у справі «Желтяков проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що законодавцем передбачено можливість забезпечення виконання судового рішення по справі у випадку його невиконанням або неналежним виконанням суб'єктом владних повноважень.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Крім того, як вірно підкреслив суд першої інстанції, згідно ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не допустив порушення прав позивача на доступ до правосуддя, оскільки, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, діяв у відповідності до норм матеріального та процесуального права з урахуванням принципу юридичної визначеності та остаточності судового рішення.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Приписи ч. 1 ст. 200 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 05.01.2017р. по справі № 554/33/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 13.03.2017 р.