Справа № 510/1334/16-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 510/1334/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Дудник В.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України у Ренійському районі Одеської області на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Ренійському районі Одеської області про визнання протиправної відмови та зобов'язання відновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що з 3 липня 2009 р. отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (Верховна Рада України; Закон, Перелік від 14.10.2014 №1697-VII). Одночасно позивач працює на посаді прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області. З 01.04.2015 р. виплату призначеної пенсії за вислугу років позивачу було припинено у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Верховна Рада України; Закон від 09.07.2003 №1058-IV).

11.07.2016 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про відновлення виплати пенсії у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. Листом відповідача № 127/12 від 25.07.2016 р. у задоволенні заяви позивача було відмовлено.

Позивач, вважав, що дії Управління пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області щодо відмови у відновленні виплати призначеної пенсії, виплата якої було припинено, на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, чинній на 01.04.2015 р., є протиправними, так як з 1 червня 2015 р. посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», оскільки, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Так як, вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII закон, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються, таким чином, з 1 червня 2015 року перешкоди для відновлення виплати пенсії позивачу відсутні.

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року позов задоволений.

Відмову Управління Пенсійного Фонду України в Ренійському районі Одеської області у відновлені виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 червня 2015 року - визнано протиправною.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 червня 2015 року.

Присуджено на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. із державного бюджету України.

Не погоджуючись з даною постановою суду пенсійний орган подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- оскільки ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" чинна та строк припинення виплати пенсії станом на поточну дату не сплинув, та враховуючи що позивач продовжує працювати на посаді підстав для поновлення пенсії не має.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що позивачу з 3 липня 2009 р. отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На теперішній час позивач продовжує працювати на посаді прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області. З 01.04.2015 р. виплату призначеної пенсії за вислугу років позивачу було припинено у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст.47 ст.54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про прокуратуру».

За змістом абзацу 2 частини 1статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Позиція пенсійного органу зводиться до того, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачуватись не повинна.

Проте слід зазначити, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Водночас, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру»щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

На теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст.47 ст.54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати раніше призначеної пенсії неможливо.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта, про те що, оскільки ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" чинна та строк припинення виплати пенсії станом на поточну дату не сплинув, та враховуючи що позивач продовжує працювати на посаді підстав для поновлення пенсії не має, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

На даний час згідно чинного законодавства особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст.47 ст.54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Водночас, жодних свідчень, обставин та доводів щодо будь-яких законних обмежень права позивача на призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» апелянтом не наведено.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України у Ренійському районі Одеської області залишити без задоволення, а постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року у справі № 510/1334/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин