Справа № 810/4024/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4024/16 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.07.2016р. № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в липні 2016 року Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було проведено перевірку з питань своєчасності сплати Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 єдиного податку за період з 20.11.2015р. по 19.05.2016р., за результатами якої складено Акт від 20.07.2016р. № 473/10-13-13-01.

Так, перевіркою було встановлено, що за даними картки особового рахунку ФОП ОСОБА_5, позивачем було задекларовано до сплати єдиний податок за III квартал 2015 року в сумі 4000 грн., при граничному строку сплати 19.11.2015р.

Однак, сплата єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року фактично сплачено 20.11.2015р.

Також, перевіркою було встановлено, що позивачем було подано декларацію з єдиного податку за 2015 рік, в якій самостійно задекларовано грошове зобов'язання з єдиного податку в розмірі 8420,00 грн.

Згідно картки особового рахунку позивачем 15.02.2016р. частково сплачено грошове зобов'язання у розмірі 4420,00 грн., у зв'язку з чим, виникла заборгованість в розмірі 4000,00 грн. Так, залишок несплаченого грошового зобов'язання з єдиного податку був сплачений позивачем 19.05.2016р. у розмірі 3816,00 грн.

Отже, перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, що виявилась у несвоєчасній сплаті узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку.

За результатами перевірки податковим органом, на підставі статті 126 Податкового кодексу України, за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 4000,00 грн. на 1 календарний день, прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2016р. № , згідно з яким, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 400,00 грн., що становить 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Також, податковим органом, на підставі статті 126 Податкового кодексу України, за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 3816,00 грн. на 90 календарних днів, прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2016р. № , згідно з яким, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 763,20 грн., що становить 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За наслідками адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Вважаючи спірні податкові-повідомлення-рішення неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 Податкового кодексу України).

В силу п. 294.1 ст. 294 Податкового кодексу України, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Пунктом 49.18 Податкового кодексу України визначені строки подання податкових декларацій, а саме: податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Порядок визначення сум податкових та грошових зобов'язань встановлений статтею 54 Податкового кодексу України, п. 54.1 якої визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал (п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України).

Під податковим зобов'язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством (п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України).

Як вбачається з картки особового рахунку позивача, ним було подано до податкового органу податкові декларації платника єдиного податку, зокрема: за ІІІ квартал 2015 року з визначеним грошовим зобов'язанням з єдиного податку у розмірі 4000,00 грн. (граничний термін сплати 19.11.2015р.); за 2015 рік з визначеним грошовим зобов'язанням з єдиного податку у розмірі 8420,00 грн. (граничний термін сплати 19.02.2016р.).

Платіжним дорученням від 19.11.2015р. № 1 позивачем перераховано до бюджету грошові кошти у сумі 4000,00 грн. за призначенням платежу «Єдиний податок з фізичних осіб 3 кв. 2015 р.», з якого вбачається, що дата отримання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказаного платіжного доручення та дата валютування зазначено 20.11.2015р. (а.с.9).

Крім того, з виписки по рахунку позивача в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що дата операції по платіжному документу від 19.11.2015р. відбувалась 20.11.2015р. (а.с.31).

Таким чином, позивачем порушено строк сплати єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року на 1 календарний день.

Разом з тим, платіжним дорученням від 15.02.2016р. № 1 позивачем перераховано до бюджету грошові кошти в сумі 4420,00 грн. за призначенням платежу «Єдиний податок з фізичних осіб за 4 кв. 2015 р.» (а.с.10).

Платіжним дорученням від 18.05.2016р. № 2 позивачем перераховано до бюджету грошові кошти в сумі 3816,00 грн. за призначенням платежу «Єдиний податок з фізичних осіб за 1 кв. 2016 р.» (а.с.11).

Згідно з даними картки особового рахунку позивача, вказану суму у розмірі 3816,00 грн. спрямовано податковим органом в рахунок погашення податкового боргу позивача з єдиного податку, що виник за податковою декларацією від 09.02.2016р. № (за 2015 рік).

При цьому, визначені позивачем самостійно податкові зобов'язання з єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року та за 2015 рік, які в силу приписів Податкового кодексу України, повинні бути перераховані до бюджету протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку для подання податкової декларації, сплачені позивачем із порушенням визначеного чинним законодавством строку.

В силу пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкової боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкової боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, суми узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку, в порушення вимог п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, було сплачено позивачем із затримкою на 1 календарний день у розмірі 4000,00 грн. та із затримкою на 90 календарних днів у розмірі 3816,00 грн.

Доказів того, що податкове зобов'язання з єдиного податку було сплачено своєчасно, позивачем ні до суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було.

Крім цього, 02 березня 2017 року Київським апеляційним адміністративним судом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області було надіслано запит щодо надання до суду апеляційної інстанції підтвердження наявності чи відсутності заборгованості Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за 2015-2016 роки.

13 березня 2017 року засобами електронного зв'язку до Київського апеляційного адміністративного суду відповідачем було надіслано заперечення на апеляційну скаргу в якому зазначено, що станом на 19.02.2016р. (граничний термін сплати) позивачем сплачено лише 4 420 грн. Залишок в розмірі 3 816 грн. платником було сплачено лише 19.05.2016р. В зв'язку з цим, і було прийнято необхідну штрафну санкцію за несвоєчасну сплату узгоджених платежів в розмірі 20% від суми 3 816 грн., а саме: 763,20 грн. (період з 19.02.2016р. по 19.05.2016р.).

На підтвердження зазначеного, відповідачем надано копію облікової картки за 2015-2016 роки та КОР за IV квартал 2015 року та за І півріччя 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що податковий орган, виявивши при проведенні перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства, що полягало у несвоєчасній сплаті єдиного податку за ІІІ квартал 2015 року із затримкою на 1 календарний день, обґрунтовано застосував до позивача штрафні санкції в сумі 400,00 грн. (4000,00 грн. х 10 % = 400,00 грн.), та за 2015 рік із затримкою на 90 календарних днів, обґрунтовано застосував до позивача штрафні санкції в сумі 763,20 грн. (3816,00 грн. х 20 % = 763,20 грн.).

Доводи апелянта про те, що сплата вказаних у податкових деклараціях сум податкових зобов'язань з єдиного податку відбулась своєчасно, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, законом імперативно встановлено обов'язок податкового органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу (крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування).

Отже, податковий орган при зміні призначення платежу, визначеного позивачем у платіжних дорученнях та спрямуванні цих коштів в рахунок сплати податкового боргу позивача за минулі податкові звітні періоди, діяв у межах власної компетенції та на виконання завдань, що покладені на нього податковим законодавством, у тому числі з метою зменшення абсолютного значення податкового боргу платника податків.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 20.07.2016р. № та № , оскільки належними та допустимими доказами у справі доведено факт несвоєчасної сплати позивачем узгодженого податкового зобов'язання з єдиного податку та наявність правових підстав для накладення на позивача штрафу.

Разом з тим, доводи апелянта з приводу неналежного оформлення податкового повідомлення-рішення Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 20.07.2016р. № , оскільки в ньому відсутній підпис керівника податкового органу та печатка відповідача, колегією суддів приймаються до уваги. Однак, порушення відповідачем порядку оформлення вказаного податкового повідомлення-рішення не вплинуло на факт виявлення ним несвоєчасної сплати позивачем узгоджених платежів в розмірі 20% від суми 3 816 грн., тобто 763,20 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 17.03.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Сорочко Є.О.