Справа № 806/2728/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м.Житомир справа № 806/2728/16

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А., Духновська В.О.,

за участю: позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини від 13.07.2016 про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани та 28.07.2016 у вигляді суворої догани. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні рішення є упередженими та протиправними, оскільки прийняті відповідачем без урахування положень Закону Україну "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у запереченнях (а.с. 30-33).

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 13.05.2015 по 29.07.2016 позивач проходив військову службу на посаді помічника командира - начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 (а.с. 13).

Згідно службової картки майора ОСОБА_1 , 13.07.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 оголошено догану ОСОБА_1 за незаступання в наряд.

28.07.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 оголошено сувору догану позивачеві за непроведення службового розслідування.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2016 № 153, майора ОСОБА_1 вважати таким, що справи та посаду 29.07.2016 здав і вибув до нового місця служби до смт. Гуйва Житомирської області. З 29.07.2016 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 17).

Не погодившись із накладеними дисциплінарними стягненнями, ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку з проханням перевірити законність прийнятих рішень командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с. 16).

29.11.2016 позивач отримав лист Житомирського зонального відділу військової служби правопорядку за вих. № 3642, у якому його повідомлено, що у ході розгляду звернення не встановлено підстав щодо направлення матеріалів до військової прокуратури Житомирського гарнізону для внесення їх в ЄРДР та не виявлено перевищення повноважень командиром військової частини НОМЕР_1 при притягненні його до дисциплінарної відповідальності (а.с. 19).

Встановлені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут), Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби).

Згідно зі частиною другою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.

Частиною четвертою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Згідно зі частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку. При цьому, обов`язок щодо підтримання військової дисципліни та прийняття рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності покладено на командира військової частини (підрозділу), закладу, установи та організації.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту передбачено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на молодших та старших офіцерів, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі частиною другою статті 86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 97 Дисциплінарного статуту встановлено, що про накладені дисциплінарні стягнення оголошується:

рядовим (матросам) - особисто чи перед строєм;

сержантам (старшинам) - особисто, на нараді чи перед строєм сержантів (старшин);

офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення.

Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі. Оголошувати дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Відповідно до статті 98 Дисциплінарного статуту, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Як встановлено судом, 13.07.2016 командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 оголосив догану ОСОБА_1 за те, що останній не заступив в наряд 13.07.2016.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність спірного дисциплінарного стягнення, стверджує, що 13.07.2016 не заступив в наряд, у зв`язку з тим, що перебував у відрядженні на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач у судовому засіданні наполягав на тому, що правомірно оголосив догану позивачеві, оскільки останній не повідомив його про те, що має заступити в наряд 13.07.2016. Стверджував, що у разі своєї обізнаності про те, що ОСОБА_1 заступає в наряд 13.07.2016, він би переніс відрядження на інший день.

Так, пунктом 267 розділу 7 Статуту внутрішньої служби встановлено, що добовий наряд призначається для підтримання внутрішнього порядку, охорони особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, приміщень і майна військової частини (підрозділу), контролю за станом справ у підрозділах і своєчасного вжиття заходів для запобігання правопорушенням, а також для виконання інших обов`язків внутрішньої служби.

Згідно пункту 268 розділу 7 Статуту внутрішньої служби, щоденно наказом по частині призначаються черговий частини, помічник чергового частини, начальник варти, черговий парку, черговий підрозділ, а також підрозділи, від яких виділяються добовий наряд частини й особовий склад для виконання нарядів на роботи.

У ході судового розгляду справи з`ясовано, що 12.07.2016 позивач повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про надходження телеграми від начальника штабу - першого заступника командувача Сухопутних військ, якою ОСОБА_1 викликано для дачі пояснень в рамках проведення службового розслідування, яке проводиться військовою частиною НОМЕР_2 .

Також, 12.07.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 видано наказ № 126 НР (по стройовій частині), відповідно до якого, черговим частини у добовий наряд з 13 на 14 липня призначено ОСОБА_1 (а.с. 42).

Однак, 13.07.2016 відповідачем видано наказ № 139 про відрядження ОСОБА_1 до АДРЕСА_1 , в/ч НОМЕР_1 та виписано ОСОБА_1 посвідчення про відрядження № 485 від 13.07.2016 (а.с. 18).

Встановлені обставини свідчать на користь висновку, що відповідачу на момент прийняття наказу про відрядження було достеменно відомо, що ОСОБА_1 призначений черговим частини у добовий наряд з 13 на 14 липня.

Статтею 37 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідачем не заперечувався факт повного виконання позивачем його наказу від 13.07.2016, зазначена обставина підтверджується відповідними відмітками в/ч пп НОМЕР_3 "Прибув-Вибув" проставленими на посвідченні про відрядження.

При цьому, статтею 36 Статуту внутрішньої служби встановлено, що командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

У даному випадку суд вважає, що у позивача не було змоги виконати наказ від 12.07.2017 № 126 НР та заступити в добовий наряд, оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2016 № 139 його було відряджено до м. Біла Церква.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях, щодо ухилення позивачем від виконання обов`язку військової служби та вирішення особистих питань, протирічать підставі видачі наказу від 13.07.2016 № 139, оскільки ОСОБА_1 було викликано начальником штабу - першим заступником командувача Сухопутних військ для дачі пояснень в межах службового розслідування.

На переконання суду, у відповідача не було підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за незаступання в наряд, оскільки саме з вини командира військової частини мала місце зазначена вище неоднозначна ситуація.

З огляду на що, суд дійшов висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оголошене 13.07.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Також, 28.07.2016 командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 оголосив сувору догану ОСОБА_1 за непроведення службового розслідування.

Позивач у судовому засіданні наголошував на тому, що йому не було відомо яке саме розслідування йому було доручено проводити, з наказом про призначення такого розслідування його не було ознайомлено, відтак, вважає, що підстав для притягнення до відповідальності у відповідача не було.

Відповідач у судовому засіданні наполягав на тому, що позивачеві було відомо про необхідність проведення розслідування за фактом нестачі військового майна під час приймання військовою частиною НОМЕР_1 , проте останній проігнорував зазначений наказ.

Так, пунктом 35 Статуту внутрішньої служби встановлено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Із наведеної норми слідує, що у разі видачі усного наказу командир частини зобов`язаний чітко сформулювати такий наказ та оголосити його особисто підлеглому.

Встановлено, що на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшли акти прийому № 329, № 120, № 530 (а.с. 34-36). Проте, установити коли саме вони надійшли неможливо, так як останні, в порушення Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 № 200, не були зареєстровані військовою частиною НОМЕР_1 .

На зазначених актах прийому командир військової частини НОМЕР_1 проставив резолюцію "НФС провести розслідування по факту невідповідності".

У судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що акти прийому № 329, № 120, № 530 з резолюцією командира військової частини були вручені ОСОБА_1 діловодом відділу кадрів.

Попри це, судом встановлено, що передача цих актів ОСОБА_1 не зафіксована належним чином, як це передбачає Інструкція з діловодства в Збройних Силах України, затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 № 200.

Суд наголошує, що зі змісту резолюції неможливо встановити предмет розслідування.

У письмових запереченнях відповідач стверджує, що службове розслідування повинно було бути проведено з метою встановлення причин та обставин виявлення невідповідності майна, що передавалось, та встановити винних у цьому посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .

У свою чергу, згідно пункту 1.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 N 82 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за N 385/8984 (далі - Інструкція), рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.

У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.

Аналіз наведених правових положень підзаконного акту свідчить про обов`язковість призначення службового розслідування саме письмовим наказом командира.

При цьому, суд враховує, що положеннями Статуту внутрішньої служби передбачено й усну форму видачі наказів командиром. Проте, всупереч статті 35 Статуту внутрішньої служби, відповідач чітко не сформулював наказ про необхідність проведення службового розслідування та не оголосив такий наказ особисто підлеглому.

Отже, у даному випадку, неналежне формулювання наказу командиром, невиконання кадровою службою військової частини норм Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за невиконання вищезазначеного наказу.

З огляду на що, суд дійшов висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, оголошене 28.07.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно зі частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, суду не надав.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати дисциплінарні стягнення у вигляді догани та суворої догани, оголошені 13.07.2016 та 28.07.2016 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 14 березня 2017 р.