Справа № 243/10244/16-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кузнецов Р. В.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року справа №243/10244/16-а

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

Гайдара А.В.

при секретарі

судового засідання Томах О.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Удалих І.С. на підставі довіреності від 03.01.2017 року.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду

України Донецької області

на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 01 лютого 2017 року

по адміністративній справі № 243/10244/16-а (суддя Кузнецов Р.В.)

за позовом ОСОБА_5

до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду

України Донецької області

про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії, зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість, починаючи з

березня 2016 року на рахунок в уповноваженому банку,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач у справі) звернувся до суду з адміністративним позовом до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - управління, відповідач у справі) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії, зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість, починаючи з березня 2016 року на рахунок в уповноваженому банку (а. с. 1-7).

Постановою суду першої інстанції від 01.02.2017 року позовні вимоги задоволенні, визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу та зобов'язано відповідача поновити виплату пенсії за віком позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, з березня 2016 року у межах нарахованих сум (а.с.31-32).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.35-39).

Заявник апеляційної скарги зазначає, що при здійсненні операції щодо постановки на облік пенсійної справи ОСОБА_5 працівниками управління у відповідності до вимог порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, здійснено запит щодо проведення перевірки інформації про реєстрацію позивача а Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб. У відповідь на запит до управління надійшов витяг з рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 08.11.2016 року № 19 відповідно до якого, позивачу відмовлено у проведенні відновлення виплат, що позбавляє управління можливості та законних підстав поновити виплати пенсії.

При обґрунтуванні своїх доводів відповідач посилається на підзаконні нормативно-правові акти, зокрема, Постанову КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постанову КМУ № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Постанову КМУ № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 КАС України.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване судове рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с.9-10).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 15.09.2016 р. позивач, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Як зазначає сам відповідач, розпорядженням Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 11.10.2016 року № 76999 ОСОБА_5 взято на облік з виплатою за минулий час з 01.03.2016 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 року управлінням не виносилось. Закон № 1058-IV або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Колегія суддів також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Посилання заявника апеляційної скарги на обставину, що електронна пенсійна справа АСОПД/КОМТЕХ на ОСОБА_5 містить особливість «Переселенець не зареєстрований» (код 93), як підставу для припинення нарахування пенсійних виплат, не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на наявність у позивача довідки від 15.09.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка не скасована та діє безстроково.

Крім того, колегія суддів спростовує доводи відповідача щодо правомірності припинення виплат пенсії позивачу, застосовуючи при цьому положення підзаконних нормативно-правових актів, оскільки, як вже зауважував суд апеляційної інстанції, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються законами про пенсійне забезпечення, а відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, а також доведену позивачем протиправну бездіяльність щодо невиплати відповідачем його пенсії без прийняття відповідного рішення , колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 11, ст. 24, ст. 184, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року по справі № 243/10244/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року по справі № 243/10244/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 березня 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний 17 березня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

А.В. Гайдар