Справа № 825/278/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 березня 2017 року Чернігів Справа № 825/278/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Мхитаряна В.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача, головного державного виконавця Деснянського відділу

ДВС міста Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області - Титарчука М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Титарчука Миколи Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Титарчука Миколи Олеговича (далі - головний державний виконавець Деснянського відділу ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Титарчук М.О.) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 23.06.2016 ВП №51433452.

Представник відповідача, головний державний виконавець Деснянського відділу ДВС міста Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Титарчук М.О., в судовому засіданні заявив клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 12.08.2016 в приміщенні відділу ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №51433452 та йому стало відомо про існування оскаржуваної постанови, що підтверджується розпискою позивача на заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечували проти залишення адміністративного позову без розгляду, посилаючись на те, що на підставі вказаної заяви неможливо точно встановити з якими саме документами був ознайомлений позивач.

Заслухавши пояснення сторін, надавши оцінку іншим доказам, що стосуються заявленого клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання про залишення позовної заяви без розгляду слід задовольнити, виходячи із наступного.

Згідно з частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Пункт 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010, з подальшими змінами та доповненнями, з приводу оскарження дій державної виконавчої служби визначає, що частиною другою статті 181 КАС України встановлено спеціальні строки звернення до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватись лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків необхідне для досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Суд звертає увагу, що не вирішення питання про можливість застосування строків звернення до суду може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа «Gradescolo S.R.L. проти Молдови». У цій справі Європейський суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули Конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як вбачається з позовної заяви та змісту позовних вимог, до даних правовідносин застосовується спеціальний, десятиденний строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у цій справі необхідно виходити з того, коли саме позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення прав.

Позивач у позовній заяві оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору від 23.06.2016 по виконавчому провадженню №51433452, що була винесена головним державним виконавцем Деснянського відділу ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Титарчуком М.О. (а.с. 10).

При цьому, відповідно до заяви позивача від 10.08.2016 вбачається, що 12.08.2016 ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №51433452, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 57).

Суд не знаходить поважними посилання позивача та його представника на те, що з вказаної заяви неможливо встановити з якими саме документами був ознайомлений позивач, оскільки зміст заяви свідчить про те, що ОСОБА_1 просив на ознайомлення саме всі матеріали виконавчого провадження №51433452 та був ознайомлений з ними, про що розписався. При цьому не зазначив, що ознайомився саме з певними документами та не вказав їх.

Зазначене свідчить про те, що позивачу було відомо про існування спірних правовідносин 12.08.2016, проте до суду ОСОБА_1 вперше звернувся лише в листопаді 2016 року, про що свідчить копія ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 по справі №825/2012/2016 (а.с. 10-11). Тобто останнім було пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, будь-яких об'єктивних перешкод своєчасно звернутися за захистом порушених прав до суду позивач не навів.

У свою чергу, суд зазначає, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріплений в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Відтак, судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Доказів поважності причин тривалого пропуску строку звернення до суду позивач не надав.

Відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

В силу положень статті третьої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Крім того, пунктом 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено поважних причин пропуску строку на звернення до суду, не вбачається таких причин і з матеріалів справи, а відтак суд приходить до висновку про доцільність застосування наслідків пропуску строку звернення до суду і залишення адміністративного позову без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 100, 155, 160, 162, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строк, передбачений статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Д'яков