Справа № 2838/10/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2010 р. Справа № 2-а-2838/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Михайленко О.А., < ОСОБА_1 >

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

приватного підприємця ОСОБА_2 до державної податкової адміністрації в Херсонській області, державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсним направлення на проведення планової перевірки, визнання протиправними дій посадових осіб, нечинними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій,

встановив:

Приватний підприємець ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової адміністрації в Херсонській області (надалі - ДПА) та державної податкової інспекції у м. Херсоні (надалі ДПІ) з позовом, в якому виклала наступні позовні вимоги:

- визнати незаконними направлення ДПА в Херсонській області на проведення планової перевірки позивача від 01.02.2010р. №256/237;

- визнати протиправними дії податкових ревізорів-інспекторів по проведенню 22.02.2010р. перевірки належного позивачу кафе;

- визнати незаконними результати планової перевірки позивача;

- визнати незаконними та скасувати рішення ДПІ у м. Херсоні про застосування до позивача штрафних санкцій від 01.03.2010р. № в частині застосування штрафу на суму 930 грн. та № на суму 3400 грн. повністю.

В ході розгляду справи представник позивача подала заяву про відмову від частини позовних вимог щодо визнання незаконними направлень на перевірку, дій ревізорів-інспекторів по проведенню перевірки, а також результатів перевірки, залишивши лише вимоги про скасування рішень про застосування штрафних санкцій.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи заяву позивача про відмову від частини позовних вимог та відсутність підстав для неприйняття такої відмови, провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання незаконними направлень на перевірку, дій ревізорів-інспекторів по проведенню перевірки, а також результатів перевірки підлягає закриттю.

Згідно позовної заяви та пояснень позивача та його представника в судовому засіданні, спірні рішення про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню з наступних підстав:

- порушені вимоги законодавства, що врегульовує проведення перевірок;

- всі документи, які підтверджують облік позивачем товарних запасів були в наявності на момент перевірки;

- в належному позивачу кафе була розміщена інформація про заборону куріння, і під час перевірки в кафе не курили.

ДПІ направило суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на законність дій ревізорів при проведенні 22.02.10р. перевірки позивача з питань додержання порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а також на правомірність застосованої до позивача рішеннями від 01.03.2010р. № та № штрафних санкцій за порушення п. 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі Закон № 265/95-ВР) та ст.. 15-2 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-BP (надалі-Закон №481/95-BP).

В судовому засіданні представники ДПІ та ДПА проти позову заперечували з підстав, наведених у запереченнях на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

22.02.2010 року податковими ревізорами-інспекторами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі направлення ДПА від 01.02.10р. №256/237 було проведено перевірку належного позивачу кафе «Якорь» за адресою: м. Херсон, вул..Комунарів, 1, в сфері контролю за застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, обігу готівки, наявністю торгових патентів та ліценцій, за результатами якої складений акт перевірки від 22.02.10р. № бланку 001929.

На підставі даного акту перевірки ДПІ 01.03.10р. винесла наступні рішення про застосування до позивача штрафних санкцій:

- № на суму 1270 грн. за порушення п.5, 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР порушення порядку ведення РК та порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації;

- № на суму 3400 грн. за порушення за ст.. 15-2 Закону №481/95-BP порушення вимог законодавства, щодо куріння у закладах громадського харчування.

Рішенням ДПА від 29.04.10р. №1909/10/25-014 про результати розгляду скарги позивача скасовано рішення ДПІ від 01.03.10р. № в частині застосування штрафу на суму 340 грн. за порушення п.5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а в частині застосування штрафу на суму 930 за порушення п.12 ст. 3 цього ж закону це рішення залишено без змін.

Порушень визначеного законодавством порядку проведення перевірки позивача, які б могли бути достатньою підставою для скасування прийнятих за наслідками такої перевірки рішень, судом не встановлено. Наведені позивачем доводи незаконності проведеної перевірки суд до уваги не приймає, як такі, що не ґрунтуються на законі.

Обґрунтованими визнає суд посилання ДПІ на те, що визначені ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" підстави проведення планових та позапланових виїзних перевірок стосуються саме перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів) і не стосуються перевірок, які проводяться в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Суд не приймає до уваги посилання позивача на недотримання вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності», оскільки дії ДПА, ДПІ та ревізорів в процесі контролю за дотриманням податкового законодавства, законодавства в сфері готівкових розрахунків, правил торгівлі, патентування та ліцензування не належать до сфери господарської діяльності, а є відносинами, що виникають у сфері управління. Тому правове регулювання цих дій податкових органів та їх посадових осіб здійснюється спеціальним законодавством, зокрема, Законами України "Про державну податкову службу в Україні", «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Щодо правомірності рішення ДПІ від 01.03.10р. № в частині застосування штрафу на суму 930 за порушення п.12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265 передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Зміст п.12 ст.3 та ст.. 6 Закону № 265 свідчить про те, що вимоги відносно ведення обліку товарних запасів мають виключення і не розповсюджуються на певних субєктів підприємницької діяльності.

Згідно акту перевірки позивач є платником єдиного податку згідно свідоцтва серії З №143663 від 01.01.10р.. Цей факт сторонами не оспорюється.

Представник позивача зазначила, що оскільки позивач є платником єдиного податку, то вимоги щодо ведення обліку товарних запасів на позивача не розповсюджуються.

Такі заперечення суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів. Однак порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб.

Так, відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фізичні ж особи суб'єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом ДПАУ від 21.04.93 р. № 12 (далі Інструкція № 12), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 р. за №64 .

Зміст пункту 13 Розділу ІV Інструкції № 12 свідчить про наявність у фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, що перебуває на загальній системі оподаткування, обовязку документально підтверджувати свої витрати.

Проте положення Розділу ІV Інструкції № 12 не розповсюджуються на фізичних осіб-підприємців, які сплачують єдиний податок.

Указ Президента України від 03.07.98 р. N 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не встановлює обовязку для фізичних осіб-підприємців на спрощеній системі оподаткування вести податковий облік.

Також не визначений законодавчо і порядок обліку витрат приватними підприємцями платниками єдиного податку, оскільки ці витрати не впливають на розмір єдиного податку для фізичних осіб.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що саме приватні підприємці-платники єдиного податку не зобовязані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, і саме на цих субєктів підприємницької діяльності розповсюджуються передбачені п.12 ст.3 та ст..6 Закону № 265 виключення щодо такого обовязку.

Оскільки позивач є приватним підприємцем платником єдиного податку, то передбачені п.12 ст. 3 Закону № 265 вимоги щодо ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на нього не розповсюджуються, а тому застосування до позивача рішенням ДПІ від 01.03.10р. № штрафної санкції в сумі 930 грн. за порушення цієї норми Закону № 265 є неправомірним.

Щодо правомірності рішення ДПІ від 01.03.10р. № на суму 3400 грн. за порушення за ст.. 15-2 Закону №481/95-BP суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки порушення Закону №481/95-BP полягає у тому, що належному позивачу кафе не відведено 50% площі для обслуговування осіб, які не палять, а саме: загальна площа закладу 60 кв.м., у залі знаходиться барна стійка та 5 столів на яких знаходяться попільниці, а також відсутні таблички про місця для паління, та що «зал для курящих».

Статтею 15-2 Закону №481/95-BP, на порушення якої посилається ДПІ передбачено наступне: У місцях та закладах, де куріння заборонено, має бути розміщена наочна інформація, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: "Куріння заборонено!". У спеціально відведених для куріння місцях розміщується наочна інформація, яка складається із відповідного графічного знака та тексту такого змісту: "Місце для куріння. Куріння шкодить Вашому здоров'ю!". У закладах громадського харчування відводиться не менше 50 відсотків площі торгових залів таких закладів для обслуговування осіб, які не курять. Власник або уповноважені ним особи чи орендарі відповідних споруд, окремих приміщень зобов'язані відвести спеціальні місця для куріння, обладнані витяжною вентиляцією чи іншими засобами для видалення тютюнового диму, а також розмістити наочну інформацію про розташування таких місць та про шкоду, яку завдає здоров'ю людини куріння тютюнових виробів. У місцях для куріння має бути розміщено прямокутний графічний знак із текстом такого змісту: "Місце для куріння" та інформація про шкоду, яку завдає здоров'ю людини куріння тютюнових виробів, із текстом такого змісту: "Куріння шкодить Вашому здоров'ю!".

Заперечуючи проти даного порушення, позивач зазначила, що в її кафе неможливо виділити 50 % площі для облаштування залу для некурящих, а тому в кафе взагалі заборонено паління, про що на момент перевірки у куточку споживача була розміщена відповідна інформація про заборону куріння в кафе. На столах були попільниці не для куріння, а для дрібного сміття.

Допитана в якості свідка ревізор ОСОБА_4 суду пояснила, що під час перевірки у приміщення належного позивачу кафе була відсутня необхідна наочна інформація про заборону куріння в кафе, а саме відсутній графічний знак про заборону куріння та текст "Куріння заборонено!", а на столах були розміщені попільниці.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (п.4).

Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено дотримання ним вимог ст..15-2 Закону №481/95-BP, оскільки доказів, які б підтверджували факт розміщення позивачем у приміщенні кафе наочної інформації про заборону куріння у вигляді графічного знака про таку заборону та тексту із написом "Куріння заборонено!" суду не надано.

Невиконання вищевказаних вимог ст..15-2 Закону №481/95-BP доведено ДПІ належним чином оформленим актом перевірки та поясненнями свідка ОСОБА_4.

Таким чином, факт недотримання позивачем ст..15-2 Закону №481/95-BP знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому застосування до позивача за це порушення рішенням ДПІ від 01.03.10р. № штрафу на підставі абзацу десятого частини другої ст..17 цього ж Закону в розмірі 3400 грн. є правомірним.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання незаконними направлень на перевірку, дій ревізорів-інспекторів по проведенню перевірки, а також результатів перевірки.

Визнати незаконним та скасувати рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні від 01.03.10р. № в частині застосування штрафу на суму 930 за порушення п.12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 грудня 2010 р..

Суддя Кравченко К.В.

кат. 2.11.8