Справа № 547/1176/16-а
Суддя: Харченко В. Ф.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1176/16-а
Провадження №2-а/547/6/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді В.Ф.Харченка,
за участі секретаря судового засідання Т.В.Зінченко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,
до Управління соціального захисту населення
Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області,
Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ
У грудні 2016 року позивач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області (далі Управління РДА), яким просив:
- визнати відмову Управління РДА у перерахунку та виплаті ОСОБА_2 до 05 травня в 2016 році разової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком протиправною;
- зобов`язати Управління РДА здійснити перерахунок та виплату недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2016 році учаснику бойових дій А.А.Нагорняку згідно вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених коштів.

Ухвалою суду від 10.01.2017 визначено розглянути справу за загальними правилами КАС України.
Ухвалою суду від 07.02.2016 до справи залучено як співвідповідача Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.
У судове засідання 10.03.2017 особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, про засідання повідомлені належним чином (а.с. 40-44, 46), позивач і його представник звернулися до суду із заявами про розгляд справи 10.03.2017 у порядку письмового провадження (а.с. 45, 46).
Відтак судом, відповідно до ст. 128 КАС України, ухвалено розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у порядку письмового провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.09.2015.

Позивачеві проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2016 року у розмірі 920 грн.

18.11.2016 Позивач, як учасник бойових дій звернувся із заявою до Управління РДА про проведення перерахунку та виплату йому щорічної одноразової до 05 травня грошової допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон № 3551-XII). Відповідач відмовив у проведенні перерахунку, проінформувавши, що відповідно до Закону № 3551-XII учасникам бойових дій щорічно до 05 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про державний бюджет на поточний рік.

Крім того, на адвокатський запит С.Г.Грущенка С.Г. від 15.11.2016. Управління РДА листом № 2227 від 21.11.2016 вказало, що позивач як учасник бойових дій АТО (МВС) перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків з 27.05.2016, виплата щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня проводилася за місцем основної роботи (Головне управління Національної поліції в Полтавській області).

На адвокатський запит С.Г.Грущенка від 18.11.2016 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС України в Полтавській області повідомило листом № 29/24 аз від 25.11.2016, що щорічна виплата одноразової грошової допомоги до 05 травня військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, органів Національної поліції, які проходять службу (крім пенсіонерів), здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби, пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Оскільки ОСОБА_2 був звільнений зі служби в ОВС 30.04.2015, вказана допомога, розмір якої у 2016 році становив 920 грн., йому не виплачувалась. З приводу невиплати одноразової грошової допомоги потрібно звернутися до територіального військового комісаріату на обліку якого перебуває позивач.

На адвокатський запит С.Г.Грушенка від 08.12.2016 Семенівський районний військовий комісаріат усно повідомив, що ОСОБА_2 проходив службу як доброволець в батальйоні "Полтава", на обліку у них не значиться, не може надати детальну інформацію по ньому.

Позивач вважає, що саме Управління РДА повинно здійснити нарахування та виплату позивачеві недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій.

Згідно ст. 12 Закону № 3551-ХІІ щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28.12.2007 частину 5 статті 12 Закону № 3551-XII викладено у новій редакції, згідно якої розмір грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 цю зміну визнано неконституційною, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини 5 статті 12 Закону № 3551-XII відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити 5 мінімальних пенсій за віком.

Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв`язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Водночас Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" № 141 від 02.03.2016 (далі Постанова № 141) визначено, що у 2016 році розмір виплати разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і Про жертви нацистських переслідувань" учасникам бойових дій становить 920 гривень, тобто у розмірі меншому ніж це передбачено частиною п`ятою статті 12 цього Закону.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Положеннями ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Оскільки Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов`язання взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Сума прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 2016 рік встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Відповідно до ст. 171 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами. - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Таким чином, обов`язок щодо виплати громадянам щорічної разової грошової допомоги до 5 травня покладений на органи праці та соцзахист. Саме орган праці та соцзахисту є тим органом, який безпосередньо відповідає від імені держави щодо забезпечення належних виплат конкретному громадянину, при цьому питання фінансування цих органів не є питаннями громадянина, і не впливають на його права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи - позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності.

Частиною 5 ст. 12 Закону № 3551-XII передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щорічна разова грошова допомога для учасника бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно із-Законом № 3551-XII фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги учасникам бойових дій - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга. Водночас, рішенням від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи те, що позивач є учасником бойових дій, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе і право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є ветеранами війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв`язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов`язання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни - учасників бойових дій.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 надано тлумачення про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Здійснивши правовий аналіз норм матеріального права Верховний Суд України в постанові від 10.02.2016, справа № 537/5837/14-а, прийшов до висновку, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій необхідно керуватись частиною п`ятою статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якою учаснику бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, а не постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань". Зазначена правова позиція є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році учаснику бойових дій, необхідно керуватись Законом № 3551-XII, що має вищу юридичну силу, яким у статті 12 передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, а не постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою учаснику бойових дій у 2016 році передбачено до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі 920 гривень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Станом на 2016 рік, тобто на час виплати позивачу допомоги, діяла як Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року, якою встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій 920 гривень, так і частина 5 статті 12 Закону № 3551-XII, якою встановлено, що до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, при цьому дію цієї норми зупинено не було та іншими Законами, зокрема і Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", інший порядок її застосування, в частині розміру допомоги, визначено не було.

Управління РДА повністю заперечувало проти позову, вказавши на його необґрунтованість.
Так, позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій. Законом № 3551-XII передбачено здійснення виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Невід`ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов`язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним із таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Виходячи з викладеного, Урядом були гарантовані, виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян. на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу у 2016 році проводилась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджена категорія ветерана війни отримувача допомоги та встановлений чіткий розмір допомоги.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на ньому наполягає одна із сторін. Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Виплата позивачеві проведена в повному обсязі, відповідно до норм чинного законодавства у розмірі, встановленому Постановою № 141.

Управлінням РДА не нараховувало і не виплачувало позивачеві виплати, про що повідомляло останнього. Згідно заяви позивача від 18.11.2016 про перерахунок одноразової щорічної допомоги до 5 травня, він одержав дану допомогу в розмірі 920 грн. На обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків позивач ОСОБА_2 перебуває з 27.05.2016.

Відповідач Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області проти позову заперечував повністю, у запереченні вказав, що позивач ОСОБА_2 має статус ветерана війни учасника бойових дій. Виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу у 2016 році проводилась відповідно до Постанови № 141, якою затверджена категорія ветерана війни отримувача допомоги та встановлений чіткий розмір допомоги.

Відповідно до п. 2 Постанови № 141 подання до 1 квітня 2016 органам соціального захисту населення таких переліків осіб, які мають право на одержання грошової допомоги, здійснюється: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною фіскальною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною спеціальною службою транспорту, Генеральною прокуратурою України, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями переліку осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України переліку осіб, які перебувають на обліку в його органах.

Оскільки позивач був звільнений зі служби в ОВС 30.04.2015, а на обліку в територіальному військовому комісаріаті не перебував, то вищезазначена допомога, розмір якої у 2016 році становив 920 грн., на підставі Закону № 3551-XII не проводилась.

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 171 Закону № 3551-XII особи, які не отримували разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 5 ст. 99 КАС України спеціальний строк для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється один місяць. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на ньому наполягає одна із сторін.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, тому в задоволенні позивачу слід відмовити за пропуском строків позовної давності.

Відповідач діяв в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису державного бюджету України та відповідності напрямків витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Вивчивши матеріали справи, безпосередньо, всебічно повно та об`єктивно дослідивши всі докази, які є у справі, судом встановлено такі обставини із посиланням на такі докази.

Позивач відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 від 11.09.2015 (а.с. 8) має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, посвідчення безтермінове.

Позивач у позові стверджує отримання 920,00 грн разової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2016 року. Листування щодо нарахування і сплати допомоги з першим відповідачем розпочав, зокрема, листом від 18.11.2016 (а.с. 9). Відповіді з питання сплати допомоги отримав листом Управління соцзахисту Семенівської РДА від 21.11.2016 № 2227 (а.с. 10), листом Управління фінзабезпечення УМВС України в Полтавській області від 25.11.2016 № 29/24аз (а.с. 11). З позовом звернувся до суду 15.12.2016 (а.с. 1).

Отже позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Відповідно до ч. 1 ст. 17№ 3551-ХІІ фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цьогоЗакону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Згідно з ч. 2ст. 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цьогоКодексу.
Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14,15 та16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, із набуттям чинностіЗакону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленогост. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.1997 у справі № 18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.
Враховуючи, щоЗакон України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізнішеЗакону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".
Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнятопостанову від 02.03.2016 № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".
Підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 141 установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами УкраїниПро статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: 2) учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень;
Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.
Суд також враховує ухвалу Європейського суду з прав людини від 03.06.2014, заява № 43331/12, "Валентина Ніканорівна Великода проти України", у якій заявниця скаржилася, у т.ч., що внаслідок внесення у 2011 році змін до законодавчих актів розмір її пенсії було зменшено і вона більше не отримувала пенсії в розмірах, встановлених 19 січня 2010 року.

Так, у пункті 28 ухвали суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі "Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії" (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.
Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Невід`ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов`язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.
Суд відхиляє доводи позову щодо необхідності застосування місцевим судом правового висновку Верховного Суду України у справі № 537/5837/14-а від 10.02.2016, оскільки висновок стосується правовідносин щодо перерахунку і виплати недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік, що склалися за законодавством, чинним у травні 2014 році, у т.ч. Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014 № 102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" тощо. Верховний суд вказав, що прикінцеві положення Закону N 719-VII доповнено пунктом 67 згідно із Законом України від 31 липня 2014 року N 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набрав чинності з 3 серпня 2014 року. Тобто зміни законодавства, що є аналогічними у цій справі, не були чинними у травні 2014 року.
Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік мав бути виплачений позивачу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 141, тобто 920,00 грн. Позивач ствердив у позові отримання цих коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні дії відповідачів відповідають приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України, іншим зазначеним вище нормативно-правовим актам, а, відтак, приписам ч. 3 ст. 2 КАС України.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд робить висновок про правомірність дій відповідачів стосовно позивача, які є предметом позовних вимог, та, відповідно, відмовляє у задоволенні адміністративного позову повністю.
Судові витрати у справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 2, 158, 160-163, 1832, 184-186, 254 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
Після складення постанови у повному обсязі її копію надіслати особам, які беруть участь у справі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Харківського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Ф.Харченко
Повний текст постанови складено 14.03.2017.