Справа № 371/73/17
Суддя: Пархоменко В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

15.03.2017 Єдиний унікальний № 371/73/17
Провадження №2-а/371/24/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Миронівка

Суддя Миронівського районного суду Київської області Пархоменко В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати бездіяльність управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області щодо перерахунку йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік - протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум, посилаючись на те, що він являється учасником бойових дій відповідно до посвідчення НОМЕР_1 від 19 жовтня 2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій. У 2016 року йому була виплачена грошова допомога у розмірі 920 грн. відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Згідно із вимогами ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій повинна щорічно до 05 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком. На його звернення до управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області стосовно доплати йому у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, було листом № 01-17/222 від 03 січня 2017 року відмовлено в проведенні перерахунку та виплаті цієї допомоги, тому він і змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, в надісланій до суду заяві просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у запереченнях.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.6 ст.128 КАС України в порядку письмового провадження.

Вивчивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 належить до числа ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 від 19 жовтня 2015 року.

Позивачу у 2016 році виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 920 грн. відповідно до постанови КМ України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно зі ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана ВР України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана ВР України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначено, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно ст. 150 Конституції України з питань, віднесених до його повноважень, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За положеннями ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Зазначену редакцію вказаної правової норми рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано такою, що не відповідає Конституції України і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», вступив в дію з 01 січня 2015 року ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин вони були врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Як вказано вище, зміни до Бюджетного кодексу України щодо застосування норм Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесені Законом від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ.

Наведені вище Закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України, а діюче законодавство не містить норм, які б встановлювали пріоритетність одних Законів над іншими, але загальновизнаним є те, що серед двох актів однакової юридичної сили, які регулюють спірні правовідносини, застосуванню підлягає той, який прийнятий в часі пізніше.

Таким чином, з 01 січня 2015 року застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми статтей Бюджетного кодексу України, якими передбачено право КМ України визначати розмір вказаної вище допомоги в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

В силу вимог п. 1 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій -920 грн.

Як убачається з матеріалів справи, у 2016 році позивачу була виплачена щорічна разова грошова допомога до 05 травня в розмірі 920 грн.

Тобто, при виплаті цієї допомоги позивачу відповідач діяв правомірно відповідно до положень Бюджетного кодексу України та інших нормативно-правових актів, на які вказано вище, а тому підстав для зобов'язання відповідача провести перерахунок та доплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня суд не вбачає.

Такі правові висновки неодноразово були зроблені Київським апеляційним адміністративним судом, зокрема в постановах від 01 листопада 2016 року № 62516271, від 10 листопада 2016 року № 62602231, від 21 листопада 2016 року № 62880178.

Посилання позивача на застосування при вирішенні спору правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 10 лютого 2016 року № 21-6508а15, є необґрунтованими, оскільки ВСУ було зроблено відповідний висновок щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік, коли не були внесені Законом з 01 січня 2015 року відповідні зміни до Бюджетного кодексу України.

Керуючись ст. ст. 19, 46, 95, 113, 150 Конституції України, рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року за № 20-рп/2011, від 25 січня 2012 року за № 3-рп/2012, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», постановою КМ України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», ст.ст. 6, 9, 17, ч.6 ст.128, 158, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку в Київський апеляційний адміністративний суд через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя підпис Пархоменко В.М.

Згідно з оригіналом

Суддя Пархоменко В.М.