Справа № 3998/11/2170
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2011-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2011 р. Справа № 2-а-3998/11/2170
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Рефлер Ю.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області, третя особа: голова Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач), третя особа: голова Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивує тим, що розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації від 01.06.2011 р. № 60-ос "Про надання щорічної відпустки ОСОБА_1С." надано основну відпустку за період з 12 січня 2008 року по 11 січня 2009 року на 29 календарних днів з 01 червня по 01 липня 2011 року включно. Дане розпорядження не відповідає нормам ст.35 Закону України "Про державну службу", оскільки щорічна відпустка надається тривалістю 30 календарних днів. На час прийняття вказаного розпорядження мав стаж державної служби понад 10 років, однак відповідач безпідставно не надав додаткову відпустку тривалістю 5 днів та в порушення ч.1 ст.35 Закону України "Про державну службу" не виплатив матеріальну допомогу на оздоровлення. Незаконне скорочення тривалості щорічної відпустки на 6 календарних днів, порушення строків виплати суми неповно обрахованих відпускних (відпускні за 29 календарних днів виплачено роботодавцем 07.06.2011 р.), невиплата матеріальної допомоги на оздоровлення, завадили в реалізації відпускних планів щодо організації оздоровлення. Зрив проведення запланованої відпустки через протиправні дії роботодавця викликали глибокі душевні страждання, чим завдали моральної шкоди у сумі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, визначених у позові, оскільки відповідачем грубо порушені вимоги ст.35 Закону України "Про державну службу". Також просив стягнути судові витрати у розмірі 160,04 грн., які складаються з судового збору - 3,40 грн., добові - 30 грн., вартість переїзду - 46,24 грн., відшкодування за втрачений заробіток - 80,40 грн.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказавши на те, що на даний час предмет спору стосовно не надання ОСОБА_1 одного дня відпустки відсутній, оскільки райдержадміністрація 12.082011 р. у листі запропонувала включити один день недоотриманої відпустки за період з 12 січня 2008 року по 11 січня 2009 року у заяву на отримання щорічної відпустки за період з 12 січня 2009 року по 11 січня 2010 року. Вказує на те, що у заяві від 27.05.2011 р. про надання відпустки за 2008 рік позивач не зазначив про необхідність надання йому додаткової відпустки, а тому вона йому і не надавалася, хоча право на її отримання за позивачем зберігається. Позивачу у цьому році вже виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за відпрацьований період з 12 січня 2007 року по 11 січня 2008 року. Законодавством не передбачено виплати другої на рік матеріальної допомоги на оздоровлення. Посилання ОСОБА_1 на порушення строків виплати заробітної плати є безпідставними, так як позивач подав заяву 27.05.2011 р. і враховуючи те, що 28 та 29 травня були неробочими днями, сам обмежив себе в отриманні виплат у встановлені законодавством строки. Крім того, відповідач є державним органом, який фінансується два рази на місяць. Кошти на рахунок райдержадміністрації надійшли 06.06.2011 р. і в цей же день були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 Враховуючи те, що в діях райдержадміністрації відсутні будь-які протиправні дії і позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, не має підстав для стягнення моральної шкоди.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.05.2011 р. позивачем подано заяву про надання з 01.06.2011 р. щорічної відпустки за 2008 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 01.06.2011 р. № 60-ос позивачу надано основну відпустку за період роботи з 12 січня 2008 року по 11 січня 2009 року на 29 календарних днів з 01 червня по 01 липня 2011 року включно.

Положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 10 ст.6 Закону України "Про відпустки" передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою, за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України "Про державну службу" державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Як вбачається з розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 01.06.2011 р. № 60-ос "Про надання основної відпустки ОСОБА_1С." позивачу було надано основну відпустку за період роботи з 12 січня 2008 року по 11 січня 2009 року на 29 календарних днів з 01 червня по 01 липня 2011 року включно.

Відповідно до п.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Слід зазначити, що виявлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених у п.3 ст.2 КАС України критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

При вирішенні цього питання суд бере до уваги те, що на даний час предмет спору щодо ненадання одного дня відпустки відсутній. Так, 12.08.2011 р. за № 655/02.01-36 Каланчацькою районною державною адміністрацією позивачу надано відповідь на заяву щодо надання відпустки за відпрацьований період з 12 січня 2009 року по 12 січня 2010 року, в якій запропонувала включити один день недоотриманої основної відпустки за період з 12 січня 2008 року по 11 січня 2009 року у заяву на отримання щорічної відпустки за період з 12 січня 2009 року по 11 січня 2010 року.

Тобто, відповідач погодився з наданням ОСОБА_1 одного дня недоотриманої відпустки, а тому підстави для судового захисту прав позивача відсутні.

Стосовно не надання ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 5 календарних днів суд зазначає наступне.

Згідно ст.4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.35 Закону України "Про державну службу" державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу. Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1994, № 250 "Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток" встановлено, що державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років, посадовим особам місцевого самоврядування, які мають стаж служби в цих органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів; додаткові оплачувані відпустки державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування надаються одночасно із щорічною відпусткою згідно з установленим графіком або за згодою сторін окремо від неї.

Суд зазначає, що підставою для видання розпорядження про надання щорічної відпустки (як основної, так і додаткової) є заява особи, яка бажає її отримати.

З системного аналізу вказаних правових норм слідує, що особа у своїй заяві повинна зазначити про надання їй додаткової відпустки. Однак, як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви від 27.05.2011 р., позивач не вказував на необхідність надання йому додаткової відпустки, а тому відповідач правомірно надав йому лише основну відпустку.

При цьому суд зазначає, що право на отримання додаткової відпустки за позивачем зберігається і вказаним правом ОСОБА_1 скористався, про що свідчить подана позивачем заява від 16.08.2011 р.

Розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 01.06.2011 р. № 60-ос є актом індивідуальної дії. Вказаним розпорядженням ОСОБА_1 було надано щорічну відпустку на 29 календарних днів з 01 червня по 01 липня 2011 року. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у відпустці згідно вказаного розпорядження протягом зазначеного у ньому терміну. Тобто, на даний час розпорядження від 01.06.2011 р. № 60-ос реалізовано, а тому позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача внести до цього розпорядження зміни, надати позивачу за період роботи з 12 січня 2008 року по 11 січня 2008 року основну відпустку на 30 календарних днів, провести перерахунок та виплату розміру заробітної плати за час щорічної відпустки загальною тривалістю 35 календарних днів, перенести на інший період невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 6 календарних днів та надати її за згодою позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Суд акцентує увагу на тому, що позивач не позбавлений права на отримання додаткової відпустки, йому лише необхідно подати відповідну заяву про надання додаткової відпустки. Суд вважає, що порушення прав позивача буде лише тоді, коли відповідач відмовить йому в наданні додаткової відпустки.

Що стосується позовних вимог в частині порушення відповідачем законодавчо встановлених строків виплати заробітної плати за час щорічної відпустки в період з 01 червня по 01 липня 2011 року, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні встановлено, що заяву про надання щорічної відпустки з 01.06.2011 р. за 2008 рік ОСОБА_1 подав 27.05.2011 р.

Каланчацька районна державна адміністрація Херсонської області є державним органом, фінансування якої проводиться два рази на місяць. Згідно виписки Держказначейства в Каланчацькому районі Херсонської області від 07.06.2011 р. кошти на рахунки відповідача надійшли 06.06.2011 р.

Враховуючи те, що позивачем подано заяву про надання щорічної відпустки 27.05.2011 р., а 28.05.2011 р. та 29.05.2011 р. були вихідними днями, та беручи до уваги, що кошти надійшли на рахунок райдержадміністрації 06.06.2011 р., суд не вбачає вини відповідача у затримці строків виплати заробітної плати позивачу.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідач, не маючи можливості виплатити своєчасно заробітну плату, повинен був перенести щорічну відпустку, оскільки згідно ст.11 Закону України "Про відпустки" щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

Такої письмової згоди від ОСОБА_1 не було, а тому відповідач з власної ініціативи не міг перенести щорічну відпустку позивача.

Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.ст.69, 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, зокрема, душевних страждань, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати його матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 35 Закону України "Про державну службу" передбачено надання державним службовцям відпустки тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Тобто, вказаною статтею визначено, що виплата допомоги у розмірі посадового окладу є обов'язковою при наданні щорічної відпустки.

Згідно ст.11 Закону України "Про відпустки" забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд.

Суд зазначає, що якщо працівник не був у відпустці і має намір використати своє право на відпустку у поточному році за попередній рік, то виплата допомоги для оздоровлення за відпрацьований період проводиться за рахунок економії фонду оплати праці без утисків для інших працівників.

Аналогічна позиція викладена в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 19.07.2010 р. № 671/13-84-10.

Оскільки позивач не був у відпустці протягом двох років, відповідач зобов'язаний був при наданні щорічної відпустки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення, що кореспондується з вимогами ст.35 Закону України "Про державну службу".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання Каланчацьку районну державну адміністрацію Херсонської області виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу згідно заяви від 27.05.2011 р. про надання щорічної відпустки за 2008 рік є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в решті позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Положеннями ст.87 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Статтею 91 КАС України визначено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні та (або) представнику необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працює та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому для участі у судовому засіданні позивач здійснив переїзд до м.Херсона. Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту ОСОБА_1 склали 26,02 грн., що підтверджується наданим позивачем квитком.

Добові - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб сторони та (або) її представника у разі переїзду до іншого населеного пункту. Ці витрати можуть бути підтверджені касовими чеками, рахунком готелю тощо.

Позивачем не надано доказів того, що ним у зв'язку з викликом до суду для участі у судовому засіданні 23.08.2011 р. здійснювалися витрати на харчування та фінансування особистих потреб, а тому підстав для сплати позивачу добових суд не вбачає.

При визначенні розміру компенсації за втрачений заробіток стороні або її представнику, які є зайнятими (наприклад, як підприємці) або перебувають у трудових (службових) відносинах, необхідно враховувати не тільки час перебування у судовому засіданні, але й час переїзду до суду та від суду до робочого місця. Відповідно до витраченого часу та розміру середньомісячного заробітку особи й здійснюється розрахунок розміру компенсації. Він розраховується за кожну годину пропорційно до середньомісячного заробітку особи.

Позивачем не надано доказів того, скільки годин ним витрачено на переїзд від суду до робочого місця, а тому суд не може розрахувати розмір компенсації за втрачений заробіток.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При розподілу судових витрат згідно даної статті суд виходить з того, що розмір компенсації судових витрат позивачу необхідно визначати виходячи з кількості задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено 7 позовних вимог, з яких судом задоволено 1, що становить 14 %. Судові витрати ОСОБА_1 становлять 29,42 грн. (3,40 грн. судовий збір + 26,02 грн. вартість квитка), а тому підлягають стягненню судові витрати у сумі 4,11 грн. ((29,42 грн. х 14 %) : 100 % = 4,11 грн.).

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобов"язати Каланчацьку районну державну адміністрацію Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу згідно заяви від 27.05.2011 р. про надання щорічної відпустки за 2008 рік.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 (чотири) грн. 11 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 серпня 2011 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 12.2