Справа № 607/9138/15а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Справа № 876/10064/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі та ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об'єднання Текстерно», про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, яким просила зобов'язати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 15.10.2012 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 26.11.2014 року; позовні вимоги ОСОБА_1 в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах за період з 15.10.2012 року до 25.11.2014 року залишено без розгляду.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 за період роботи з 21.07.1980 року до 31.12.1991 року на ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» на посаді ткалі відпрацювала 8 років 5 місяців 14 днів, а за період з 01.01.1992 року до 26.12.2011 року на посаді ткача - 2083,5 днів, що становить 8 років 2 місяці 6 днів. Отже, сумарна тривалість пільгового стажу роботи ОСОБА_1 зайнятої на верстатах і машинах повний робочий день становить 16 років 7 місяців 20 днів. Також в цей період позивач двічі перебувала у відпустках для догляду за дітьми до досягнення ними трьохрічного віку. Відповідно до положень ст. 181 КЗпП України та ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трьохрічного віку. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Разом з тим, суд зазначив, що, враховуючи дату звернення позивача до суду з даним позовом, вона пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк звернення до адміністративного суду і не надала доказів існування поважних причин пропуску цього строку, суд дійшов висновку про те, що частину позовних вимог за період з 15.10.2012 року до 25.11.2014 року слід залишити без розгляду.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили сторони.

Позивач оскаржила постанову в частині залишення частини позовних вимог без розгляду, вважає, що в цій частині вона є незаконною, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову змінити та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах з 15.10.2012 року.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що її право на пенсію за віком на пільгових умовах не оспорюється. При цьому, на думку позивача, дану пенсію їй слід призначити саме з дня звернення до відповідача з відповідною заявою, а саме з 15.10.2012 року.

Відповідач оскаржив постанову в частині задоволення позовних вимог, вважає, що в цій частині вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно з довідкою про підтвердження трудового стажу, виданою ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно», стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме посадах текстильного виробництва, становить 16 років 07 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення даної пенсії. Також позивач зазначає, що з 1992 року згідно з колективними договорами, укладеними між адміністрацією та профспілковим комітетом підприємства, застосовувався режим скороченого робочого часу, в зв'язку з чим до пільгового трудового стажу може зараховуватись лише фактично відпрацьований час. Крім того, 09.04.2013 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження відносно посадових осіб ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» щодо невключення до пільгового трудового стажу періодів відпусток по догляду за дитиною.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу позивача слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, 15.10.2012 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак рішенням комісії відповідача з питань, пов'язаних з призначенням пенсій, оформленим протоколом від 11.02.2013 року № 10, позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії. Своє рішення відповідач мотивував тим, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме посадах текстильного виробництва, становить 16 років 07 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення даної пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність такого рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. «є» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

Як встановив суд, ОСОБА_1 працювала на Тернопільському бавовняному комбінаті, який згідно з наказом Фонду державного майна України від 23.04.1996 року № 39-АТ був перейменований у ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно», в період з 21.07.1980 року до 22.11.1986 року на посаді ткалі, в період з 23.11.1986 року до 17.05.1992 року на посаді заряджальниці, а з 18.05.1992 року до 26.12.2011 року на посаді ткача ткацьких верстатів, що підтверджується записами в її трудовій книжці та виданою ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» довідкою від 26.12.2011 року № 25, а також не заперечується відповідачем.

Зазначені професії були передбачені чинними у відповідних періодах Списками № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Також згідно з п. 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсії за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці надаються трудова книжка із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи; виписка із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

Пунктом 17 цього Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

При цьому, ст. 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з довідки від 26.12.2011 року № 25, виданої ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно», ОСОБА_1 за період роботи з 21.07.1980 року до 31.12.1991 року на посаді ткалі відпрацювала 8 років 5 місяців 14 днів, за період з 01.01.1992 року до 26.12.2011 року на посаді ткача - 2083,5 днів, що становить 8 років 2 місяці 6 днів, сумарна тривалість пільгового стажу роботи на верстатах і машинах повний робочий день становить 16 років 7 місяців 20 днів.

Зазначений стаж також не оспорюється відповідачем.

Водночас, як встановив суд, в даній довідці до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не включено періоди її перебування у відпустках по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а саме з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умова, періодів перебування позивача у даній відпустці, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

А відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.

Враховуючи положення наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років на пільгових умовах, зараховується період відпустки працюючої особи по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і даний стаж не може зменшуватись на тривалість такої відпустки в зв'язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов'язків.

Таким чином, пільговий стаж ОСОБА_1 понад 20 років підтверджується наявними у справі письмовими доказами, які описано вище, а тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «є» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо дати, з якої відповідача слід зобов'язати призначити ОСОБА_1 дану пенсію.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, відповідно до змісту наведеної норми за загальним правилом пенсія призначається з дня подання заяви про призначення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України. Водночас, якщо така заява була подана не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, то пенсія призначається з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку.

Як встановив суд, ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі 15.10.2012 року, що підтверджується зазначеним вище протоколом комісії відповідача з питань призначення пенсій від 11.02.2013 року № 10.

Тому, враховуючи, що позивач звернулась за призначенням пенсії після спливу трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку, колегія суддів дійшла висновку, що пенсію відповідно до п. «є» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» їй слід призначити з дня подання відповідної заяви, а саме з 15.10.2012 року.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, за період з 15.10.2012 року до 25.11.2014 року та не надала доказів поважності причин пропуску цього строку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі в редакції чинній на час подання позовної заяви та постановлення оскаржуваної ухвали) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто відповідно до змісту наведених норм визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 цього Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як зазначено вище, Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі відмовило ОСОБА_1 у призначенні спірної пенсії рішенням, оформленим від 11.02.2013 року № 10.

Як вбачається з долученої ОСОБА_1 до позовної заяви копії цього протоколу, дана копія завірена посадовою особою Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі 15.05.2015 року, що свідчить про отримання позивачем даної копії не раніше цього дня.

Водночас в даному протоколі відсутні відомості про присутність позивача на засіданні комісії та оголошенні їй зазначеного рішення, а також відповідач не надав суду жодних доказів надіслання чи вручення позивачу копії даного протоколу до 15.05.2015 року.

А як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подала позовну заяву до суду 26.05.2015 року, тобто в межах зазначеного вище строку звернення до адміністративного суду з дня отримання копії протоколу від 11.02.2013 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав та беззаперечних доказів для висновку про пропущення ОСОБА_1 без поважних причин строку звернення з даним позовом та відповідно підстав для залишення без розгляду позовної заяви за період з 15.10.2012 року до 25.11.2014 року, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 87 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій від 26.05.2015 року № 79 та від 01.10.2015 року № 27, ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання позовної заяви і за подання апеляційної скарги в розмірі 73,08 грн. і 80,39 грн. відповідно, що разом становить 153,47 грн. Судовий збір сплачений позивачем в розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір» (у відповідній редакції).

Оскільки апеляційний суд прийняв рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі, тому позивачу слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року № 607/9138/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «є» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 15 жовтня 2012 року.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 153 (сто п'ятдесят три) грн. 47 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 13.03.2017 року