Справа № 2а/1970/3817/12
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 р. Справа № 876/9940/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року у справі №2а/1970/3817/12 за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 05 липня 2012 року, яким йому (позивачу) збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем в розмірі 304 573 гривень.

Позовні вимоги мотивувало тим, що податкове повідомлення - рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки, аналізуючи представлені для перевірки первинні документи, зокрема регістри бухгалтерського обліку та виявивши факти заниження валових доходів за 2011 рік, відповідач залишив поза увагою той факт, що валові витрати за 2011 рік зменшені на собівартість реалізованих товарів. Також відповідачем невірно визначено об'єкт оподаткування за вказаний період та зроблено неправомірний висновок про заниження податку на прибуток за 2 - 4 квартали 2011 року на 304 573 гривні, чим було порушено норми ст. 86 Податкового кодексу України,

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року, позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 05 липня 2012 року задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 листопада 2015 року касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області задоволено частково. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 51, ч.1 ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, якою просив визнати частково нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 05 липня 2012 року в частині нарахованих 283 018 гривень 08 коп. податку на прибуток приватних підприємств.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року у справі №2 - а/1970/3817/12 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 05 липня 2012 року в частині нарахованих 283 018 гривень 08 коп. податку на прибуток приватних підприємств.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що порушення виникло внаслідок не включення до складу валового доходу, отриманого від реалізації товарів та послуг (дохід від реалізації товарів та доходу від реалізації монтажних послуг) на суму 1 324 231 гривня, у тому числі: за 2 квартал 2011 року - на суму 337 367 гривень, за 3 квартал 2011 року - на суму 437 563 гривні та за 4 квартал 2011 року - на суму 549 301 гривня. Також, у відповідності до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу п. 44.6 ст. 44. У разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 ст.44 Податкового кодексу України, платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Крім цього, згідно зі ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюється в єдиній грошовій одиниці. Тобто твердження про неврахування валових витрат повинне бути обґрунтоване сумою такого заниження, адже облік витрати здійснюється у грошовій формі. Отже, при винесенні податкового повідомлення - рішення відповідач діяв в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули та не направили представників, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі та судом не визнавалася обов'язковою участь сторін і представників в апеляційному розгляді справи.

У зв'язку з цим відповідно до ст. 41, ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто за відсутності сторін та представників, а також не проводилося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав передбачені податковим законодавством умови формування валових витрат з документальним підтвердженням розміру валових витрат, а тому висновок контролюючого органу про заниження позивачем скоригованого валового доходу за 2011 рік на 1 324 231 гривень є безпідставним. Вказане заниження відбулось через не включення до складу валових доходів виручки від реалізації товарів та наданні послуг від діяльності, що підлягає патентуванню протягом 2 - 4 кварталів 011 року. Виходячи з цього, фактична сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток склала 21 554 гривень 20 коп., що підтверджується доданими документами до матеріалів справи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 09 квітня 2012 року №164 та направлень від 20 квітня 2012 року, згідно із статтею 20, пункту 77.1 статті 77 глави 8 розділу II Податкового кодексу України та відповідно до плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведена планова виїзна перевірка публічного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку 1 до акта.

За результатами даної перевірки 14 червня 2012 року складено Акт №2293/22 - 10/21155959 «Про результати документальної планової виїзної перевірки публічного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» () з питань дотримання вимог законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року».

Згідно висновків перевірки в ході її проведення встановлено порушення п. 135.1, п.п.135.4.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, внаслідок заниження податку на прибуток на суму 304 573 гривні, у тому числі: за 4 квартал 2011 року - на суму 304 573 гривні; п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок заниження сум податку на додану вартість на суму 1 465 793 гривні 92 коп., у тому числі по періодах: за січень 2011 року - на суму 1 358 640 гривень та за жовтень 2011 року - на суму 107 153 гривні 92 коп.; пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п. 171.2 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: не утримання та неперерахування у бюджет податку на доходи фізичних, внаслідок чого було донараховано 1 996 гривень 58 коп. податку на доходи фізичних осіб; пп. 7.41 глави 7, Положення «Про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року №40/10320, а саме: подано авансові звіти на суму 11 942 гривень 83 коп.; пп. 2.11 глави 2 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року №40/10320 за видачу готівкових коштів під звіт в сумі 7 380 гривень, без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

На підставі висновків перевірки відповідачем 05 липня 2012 року прийняте податкове повідомлення - рішення за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за основним платежем в сумі 304 573 гривень.

18 липня 2012 року позивач в порядку апеляційного оскарження подав до Державної податкової служби в Тернопільській області скаргу на податкове повідомлення - рішення № від 05 липня 2012 року, в якій просив скасувати вказане рішення.

Державна податкова служба у Тернопільській області розглянула скаргу позивача від 18 липня 2012 року №808 та №809 (вх. №1046/10 та №1050/10 від 18 липня 2012 року) та прийняла рішення про результати розгляду скарг від 14 вересня 2012 року №11831/10/10 - 207/237, яким залишено без змін податкове повідомлення - рішення відповідача від 05 липня 2012 року №, а скарги платника без задоволення.

27 вересня 2012 року позивач подав скаргу на податкове повідомлення - рішення № від 05 липня 20125 року до Державної податкової служби з проханням скасувати дане податкове повідомлення - рішення та рішення про результати розгляду скарг №11831/10/10 - 207/237 від 14 вересня 2012 року.

Рішенням Державної податкової служби України №405/10/61 - 12/10 - 2115 від 22 жовтня 2012 року залишено без змін податкове повідомлення - рішення відповідача від 05 липня 2012 року № та рішення, прийняті за розглядом скарг, а скаргу залишено без задоволення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подали апеляційні скарги, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до приписів п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст. 75 цього ж Кодексу в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь - які документи (у т.ч. договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Пунктом 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Пунктом 2.4 вказаного положення встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінивши зазначені вище первинні документи колегія суддів зазначає, що дослідженні документи містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Також, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Колегія суддів приходить до висновку, що дослідженні документи не мають дефектів форми або змісту, які в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Відповідно до змісту положень статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою будь - якої господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає нормам Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до вимог п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 138.6 ст. 138 цього ж Кодексу собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

В силу п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

У відповідності до п. 138.10.3. п. 138.10. ст. 138 цього ж Кодексу, витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час дослідження первинних документів, поданих позивачем на підтвердження його взаємовідносин з контрагентами, судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного податкового законодавства.

До того ж слід зазначити й про те, що відповідно до приписів статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищезазначених статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Позивачем в ході розгляду справи подану заяву про зменшення позовних вимог. Суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, фактично задовольнив змінений адміністративний позов повністю.

Згідно ч. 2 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування і відповідно - до задоволення апеляційних скарг апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року у справі №2а/1970/3817/12 за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України - у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба

Судді: Р. В. Кухтей

І .О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлено 16 березня 2017 року.