Справа № 813/3480/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року № 813/3480/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представник позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, Управління державної реєстрації Львівської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про протиправними дій, скасування запису, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича (надалі - відповідач 1) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк», третя особа), в якій просить:

-визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича щодо внесення ним 29 грудня 2012 року змін до державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження №7210185 про зміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

-скасувати запис в державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження №7210185 про зміну умов обтяження квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1, внесений 29 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем.

Ухвалою судді від 28.12.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Зокрема, враховуючи той факт, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк Віктор Станіславович припинив приватну нотаріальну діяльність та не перебуває в реєстрі нотаріусів України (лист від 19.01.2017 року №676/0/11-17), судом протокольною ухвалою суду від 02.02.2017 року було задоволено клопотання представника позивача про залучення в якості правонаступника з питань реєстрації - Управління державної реєстрації Львівської міської ради та залучено у справі в якості відповідача 2 Управління державної реєстрації Львівської міської ради (надалі - відповідач 2).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.12.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем було протиправно зареєстровано обтяження №7210185 в державному реєстрі іпотек, згідно з яким, іпотекодержателя нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, було змінено з Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Вважає, що спірний запис про зміну умов обтяження предмету іпотеки було вчинено останнім з перевищення власних повноважень та поза межами наявної у нього компетенції. Таким чином, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач 1 - Кондратюк Віктор Станіславович який був Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу жодних заперечень на позовну заяву чи будь-яких інших пояснень по суті позовних вимог по справі не долучав та на адресу суду не надсилав.

Відповідач 2 - Управління державної реєстрації Львівської міської ради проти позову заперечило з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. Зокрема, вважає, що управління державної реєстрації Львівської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки ним не було порушено законних прав та інтересів позивача. Згідно даних Державного реєстру прав, запис №7210185 про зміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 внесений приватним нотаріусом Кондратюком В.С. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву та додаткових запереченнях проти позову. Зокрема, вважає необґрунтованими та такими, що суперечать Тимчасовому порядку державної реєстрації іпотек та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доводи позивача про відсутність у відповідача 1 повноважень на здійснення державної реєстрації змін відносно іпотеки нерухомого майна. Так, частиною 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону. При цьому, зміни до Закону щодо повноважень нотаріуса набрали чинності не з 01.01.2013 року, як стверджує про це позивач, а з 08.08.2012 року - дата набрання чинності Законом №5037-VI, яким внесено зміни до статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Окрім цього, стверджує, що ні пп.17 п.20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, а ні ст.24 Закону України «Про іпотеку» (чинні на час здійснення відповідачем змін відносно іпотеки) не зазначено, що перехід речового права на нерухоме майно оформляється виключно у вигляді додаткового договору або додаткового угоди про внесення змін до вже існуючого договору іпотеки. Таким чином просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додаткових поясненнях та просив позов задовольнити повністю.

Відповідачі та третя особа явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток).

Водночас, управлінням державної реєстрації Львівської міської ради було подано клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.05.2008 року між ОСОБА_2 (позичальником), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (кредитором) було укладено кредитний договір №1301/0508/71-065 від 19.05.2008 року (надалі - кредитний договір).

Відтак, в забезпечення належного виконання позивачем вимог ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором №1301/0508/71-065, між ОСОБА_2 (іпотекодавцем за договором іпотеки), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержателем за договором іпотеки), 19.05.2008 року було укладено іпотечний договір за реєстр. №992 (надалі - іпотечний договір). Іпотечний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу п. Пелех О.З.

24.10.2008 року між ОСОБА_2 (іпотекодавцем за договором іпотеки) та ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержателем за договором іпотеки) укладено договір про внесення змін і доповнень за реєстр. №2122 до іпотечного договору (реєстр. №992 від 19.05.2008 року), який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу п. Пелех О.З. (надалі - договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору).

Предметом, як іпотечного договору так і договору про внесення змін і доповнень до іпотечного договору, є передача в іпотеку належного Позивачу на праві приватної власності, нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, що має загальну площу 42,0 (сорок два) кв.м., житлову площу 29,7 (двадцять дев'ять цілих сім десятих) кв.м. і складається з двох житлових кімнат та кухні. При цьому, заставна стосовно предмету іпотеки не видавалася.

19 травня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу п. Пелех О.З. за №7209933 була накладена заборона відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, до припинення договору іпотеки.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого, всі права первісного кредитора від ПАТ «Сведбанк» за кредитними та забезпечувальними договорами перейшли до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк».

На підставі зазначеного, 29.12.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем було зареєстровано обтяження №7210185 в державному реєстрі іпотек, згідно з яким, іпотекодержателя нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, було змінено з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Вважаючи вищевказане рішення протиправним та такими, що було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, ОСОБА_2 звернувся з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З набранням чинності 01 січня 2013 року Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» нотаріуси виконують функцію не тільки посвідчення прав та фактів, що мають юридичне значення, а й проводять державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Для нормативного регулювання нотаріальної діяльності Законом України від 04.07.2012 року №5037-IV Закон України «Про нотаріат» було доповнено ст.46-1 та визначено, що нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора. Під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва нотаріус має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

Крім того, зміни були внесені до окремих положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Коло повноважень нотаріусів, як державних реєстраторів, визначено ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Таким чином, з 01 січня 2013 року набрали чинності зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які полягають у тому, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Забезпечення нотаріусом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за нотаріально посвідченим правочином, виданим свідоцтвом здійснюється шляхом реєстрації нотаріусом в єдиних та державних реєстрах відомостей про посвідчений ним правочин чи видане свідоцтво і подання заяви та всіх документів, необхідних для державної реєстрації речових прав та їх обтяжень.

Відтак, законодавець наділив нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті нотаріальних дій, а саме: нотаріус здійснює державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких була проведена раніше, тобто до 1 січня 2013 року, а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в результаті нотаріальної дії з такими об'єктами. Також, нотаріусу безпосередньо при вчиненні нотаріальної дії надана можливість отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, суд зазначає, що відповідно до змісту зазначеного вище Закону такі повноваження надаються нотаріусу як спеціальному суб'єкту лише з 01 січня 2013 року.

Водночас, спірна реєстраційна дія вчинена відповідачем 1 - 29 грудня 2012 року, тобто до набуття ним таких повноважень.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що спірний запис відповідача 1 про зміну умов обтяження предмету іпотеки відповідачем 1, було вчинено останнім з перевищенням власних повноважень та поза межами наявної у нього компетенції.

Окрім цього, порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено Розділом IV Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.15 вказаного Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, затверджено «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.57 згаданого Порядку, державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводяться відповідно до вимог Закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі.

Пунктом 59 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою заявник подає органові державної реєстрації прав документи, що зазначені в пунктах 27 і 28 цього Порядку.

За змістом вказаних пунктів документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є:

1)укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат;

2)свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3)свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4)свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5)свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку;

6)свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

7)свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком;

8)рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9)державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою;

10)рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11)ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12)заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

13)закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

14)рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15)рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16)інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав копії документів, що зазначені у пункті 9 цього Порядку.

Так, відповідно до пп.16 п.27 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, інші документи, що підтверджують перехід інших речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону.

Крім того, статтею 24 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок відступлення прав за іпотечним договором.

За змістом вказаної правової норми відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди Іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Однак, відповідачем 1 не було здійснено перевірку дотримання зі сторони ПАТ «Дельта банк» імперативних вимог абз.2 ст.24 Закону України «Про Іпотеку», згідно з якими: «Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором».

Таким чином, враховуючи системний аналіз вказаних нормативних документів, суд приходить до висновку, що документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, в спірній ситуації мав би бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до іпотечного договору за реєстр. №992 від 19 травня 2008 року.

Разом із тим, згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, спірний реєстраційний запис вчинено відповідачем 1 лише на підставі договору купівлі-продажу права вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г.

З урахування наведеного вище, суд зазначає, що договір купівлі-продажу прав вимоги укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», не є документом в розумінні пп.16 п.27 Порядку, на підставі якого можливо вчиняти реєстрацію обтяження, оскільки вказаний договір не підтверджує перехід речового права - іпотеки - на спірне майно до іншої особи.

Більше того, згадана вище обставина була предметом судового розгляду в адміністративній справі №826/22237/15 (постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року у справі №826/22237/15).

Так, у зазначеній справі, рішення в якій набрало законної сили, було встановлено обставину, яка має преюдиційне значення для цієї справи, що розглядає Львівський окружний адміністративний суд, а саме: в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі №826/22237/15, досліджуючи вказаний договір, що також є предметом дослідження у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений договір купівлі-продажу, не є документом в розумінні п.п.16 п.27 Порядку, на підставі якого можливо вчиняти реєстрацію обтяження, оскільки вказаний договір не підтверджує перехід речового права - іпотеки - на спірне майно до іншої особи та вказала, що поданий третьою особою в справі договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року не є підставою згідно норм діючого законодавств України для здійснення останнім спірної реєстраційної дії, оскільки підставою для цього може бути лише правочин, що підтверджує перехід права іпотеки до іншої особи.

Відтак, наведене дозволяє зробити висновок, що колегією суддів Київського апеляційного адміністративного суду було надано правову оцінку договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року (про який йдеться у заявленому ОСОБА_2 адміністративному позові), і такий договір визнано в судовому порядку не належним документом, тобто таким, що не може бути підставою для внесення запису до державного реєстру іпотек про зміну умов обтяження та визначення іпотекодержателем саме ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд зазначає, що звернення до іншого нотаріуса, який не посвідчував договір іпотеки, суперечить ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: «Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію», та не відповідає ч.1 ст.16 цього ж Закону: «Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію» (частину першу статті 16 доповнено абзацом згідно із Законом України від 04.07.2012 року №5037-VI).

Пунктом 9 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено відмову в державній реєстрації прав, якщо: «заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію».

Таким чином, суд зазначає, що спірний реєстраційний запис відповідача 1 є протиправним та підлягає скасуванню, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати вчинення будь-яких протиправних дій та прийняття за їх наслідком рішень.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Зі змісту ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Враховуючи, що предметом оскарження у даному спорі є індивідуальний акт, наслідком задоволення позовних вимог за правилами Кодексу адміністративного судочинства може бути лише визнання такого акту протиправним.

Проаналізувавши матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У той же час, суд бере до уваги заявлену представником позивача відмову від присудження позивачу судового збору за наслідками вирішення цього спору, в зв'язку з чим, судовий збір в користь ОСОБА_2 не стягується.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича щодо внесення ним 29 грудня 2012 року змін до державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження №7210185 про зміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувати запис в державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження №7210185 про зміну умов обтяження квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1, внесений 29 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20 березня 2017 року.