Справа № 199/1063/17
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/1063/17
ПОСТАНОВА

іменем України

10.03.2017 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Руденко В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона з29 вересня 2016 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».В вересні та листопаді 2016 року вона зверталась до відповідача із заявами про призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу». Листами № 3274/05/33 від 28 жовтня 2016 року та №3806/02/33 від 07 грудня 2016 року у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 відмовлено, підставою відмови у призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є відсутність необхідного стажу та робота на посадах органів місцевого самоврядування не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця.

Позивач вважає вищезазначені дії управління безпідставними, противоправними та такими, що порушують її конституційні права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з цим позивач протисти суд визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком, як держаному службовцю відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити їй пенсію як державному службовцю відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» та провести перерахунок пенсії з 29 вересня 2016 року.

Відповідачем надано до суду письмові заперечення в яких відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки на його думку у позивача відсутній необхідний стаж державної служби та робота на посадах органів місцевого самоврядування не зараховується до стажу держаної служби.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську та з 29 вересня 2016 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В вересні та листопаді 2016 року позивач зверталась до відповідача із заявами про призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу». Листами № 3274/05/33 від 28 жовтня 2016 року та №3806/02/33 від 07 грудня 2016 року у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 відмовлено.

Підставою відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є відсутність необхідного стажу, який підтверджує обіймання позивачем посад державної служби, а саме, не менше, як 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 цього Закону.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (Закон діяв до 01.05.2016, та окремі положення якого діють і на час звернення до суду із цим. позовом), Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УИІ (Закон набув чинності з 01.05.2016) та Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Преамбулою Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ передбачено, що дія Закону поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону "Про службу в органах місцевого самоврядування" та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ втратив чинність окрім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ.

Статтею 37 Закону передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців.

За змістом ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1)аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2)забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3)забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4)здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5)управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6)управління персоналом державних органів;

7)реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Відповідно ч. 2 ст. 38 Конституції України, громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України у рішенні у справі про граничний вік перебування на державній службі та на службі в органах місцевого самоврядування (№8-рп/2007 від 16.10.2007 року) у пункті 3.2. вказав, що зазначена норма Основного закону України не передбачає поділу державної служби на службу в органах законодавчої, виконавчої і судової влади. З ч. 2 ст.38 та п. 12 ч. 1 ст.92 Конституції України, за якими виключно законами України визначаються основи державної служби, з чого випливає, що державна служба єдина за своїми основами. Інститут державної служби врегульований Законом України «Про державну службу», а її особливості в апаратах окремих органів, визначаються законами про ці органи.

Конституцій Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану із реалізацією права на соціальний захист, неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року, від 20.03.2002 року, від 17.03.2004 року, від 01.12.2004 року).

Так, рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8- рп/2005 визначено, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених законом випадках.

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень

та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб.

Відповідно до ст. 1 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Право громадян на соціальний захист, що включає, зокрема, і право на одержання пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги, закріплено на конституційному рівні, зокрема ст. 46 Конституції України.

Відповідно до п. 10 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із записом № 36 від 28 вересня 2016 року трудової книжки позивача серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста відділу захисту прав дитини, усиновлення та розвитку сімейних форм виховання за згодою сторін відповідно до ч. 2. ст. 86 Закону України «Про державну службу», яку обіймала з 02 лютого 2009 року. Тобто, позивач на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІП обіймала посаду державного службовця та виходила на пенсію з цієї посади.

З аналізу вищезазначених законодавчих актів та рішень Конституційного Суду України вбачається, що Законодавець не розділяє службу в органах місцевого самоврядування від державної служби, і встановлює для таких осіб однакові критерії щодо прийняття на службу, її проходження, звільнення, надає певні гарантії у т.ч. пенсійне забезпечення, а тому позивач має понад 10 років стажу необхідного для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Таким чином, позивач досягла віку, передбаченого законом для призначення пенсії за віком, має необхідний страховий стаж та стаж роботи державного службовця, висловила бажання отримувати пенсію державного службовця, що у сукупності ґрунтується на нормах ст." 37 Закону України «Про державну службу», у зв'язку із чим відмова управління Пенсійного фонду України щодо призначення їй пенсії згідно Закону України «Про державну службу» є протиправною.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Відповідно до ст.94 КАС України з державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11-12, 17, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови у призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком, як держаному службовцю відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію як державному службовцю відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» та провести перерахунок пенсії з 29 вересня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська) на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 640,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: