Справа № 826/20350/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

09 березня 2017 року 17:10 № 826/20350/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П. при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України
прозобов`язати вчинити дії

за участю:
від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Слободяник С.Д.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 09 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , або позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення у розмірі 37 073,50 грн.;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 2874,57 грн.;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 невиплачену грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 9581,90грн.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час, з 02.10.2015 року по день майбутнього фактичного повного розрахунку у якості відшкодування за затримку розрахунку при звільненні з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що судовим рішенням встановлено той факт, що він перебував на військовій службі у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року, однак відповідачем не дійснено з ним повного розрахунку, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Судом розглянуто наявне в матеріалах справи клопотання про поновлення строку звернення до суду, зі змісту якого вбачається, що позивач дізнався про порушення своїх прав після отримання 13 грудня 2016 року постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/844/16 від 07.12.2016, оскільки саме в ній було встановлено, що служба позивача у військовій частині була військовою службою за призовом під час мобілізації, а не службою у військовому резерві. Враховуючи те, що з даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 26.12.2016 року, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України,не пропущено.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що позивач не перебував на військовій службі, а був зарахований до військової частини НОМЕР_1 відповідно до контракту про проходження служби у військовому резерві, а тому не набув право на отримання грошового забезпечення, передбаченого для військовослужбовців.

Разом з тим, в судовому засіданні 09.03.2017 року представник відповідача зазначив, що позов в частині донарахування та виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій ОСОБА_1 за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року визнає, оскільки позивачу дійсно належать до виплати такі кошти за весь період перебування на лікуванні у звязку з внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 417.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 відповідно до контракту від 16.06.2014 року призваний до лав Національної гвардії України на посаду старшого стрільця-кулеметника у військовій частині № 3027 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 16.06.2014 №120 солдата резерву ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2014 №127 вбачається, що солдата резерву ОСОБА_1 призначено старшим стрільцем-кулеметником 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення.

З довідки від 31.07.2014 №202 вбачається, що позивач дійсно знаходився в службовому відрядженні на Сході України у розпорядженні керівника антитерористичної операції СБ України для участі в антитерористичній операції з 07.07.2014.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 16.12.2014 № 714, виданої позивачу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_2 , вбачається, що в період з 07.07.2014 року по 29.09. 2014 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.

Згідно з довідкою № 47 від 17.12.2014, виданою в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач, 29.08.2014 приблизно об 11:00 при виконанні бойового завдання потрапив під обстріл та отримав кульове поранення.

З витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України від 02.10.2015 №40о/с вбачається, що щодо солдата резерву ОСОБА_1 , старшого кулеметника 2-го відділення 1-го взводу охорони спеціального призначення роти охорони спеціального призначення батальйону спеціального призначення (резервний батальйон), у зв`язку із проведенням організаційно-штатних змін припинено (розірвано) контракт та звільнено зі служби у військовому резерві.

Відповідно до довідки про доходи від 05.05.2016 року № 85, за час перебування на контрактній службі, у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року позивачу нараховувалась винагорода на загальну суму 25 216,80 грн., а саме: за червень 2014 року в розмірі 609,00грн., за липень 2014 року в розмірі 1218,00 грн., за серпень 2014 року в сумі 4 218 грн., за вересень 2014 року в сумі 4 218,00грн., за період з жовтня 2014 року серпень 2015 включно у розмірі 1218,00грн., за кожний місяць, за вересень 2015 року в розмірі 1466,90 та за жовтень 2015 року в розмірі 88,90 грн.

Позивач вважає, що виплачена сума грошового забезпечення значно нижча, ніж підлягала до виплати йому, як військовослужбовцю, а також, на думку позивача, відповідачем безпідставно не здійснювались виплати грошової допомоги на оздоровлення та одноразової допомоги у разі звільнення, тому позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір суд виходить із наступного.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (редакція від 20.05.2014, чинна на момент укладання контракту від 16.06.2014) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 26-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України (крім тих, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) в добровільному порядку можуть бути прийняті на службу у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань. Для цього вони мають пройти професійно-психологічний відбір, за станом здоров`я бути придатними до служби у військовому резерві та відповідати встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві.

З особою, яка відповідає вимогам, зазначеним у частині першій цієї статті, укладається контракт про проходження служби у військовому резерві відповідно Збройних Сил України або інших військових формувань.

Служба у військовому резерві запроваджується з метою планомірної підготовки резервістів для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань особовим складом у мирний та воєнний час шляхом набуття та підтримання на належному рівні вмінь і навичок за військово-обліковою спеціальністю.

Згідно із статтею 1 Закону України Про Національну гвардію України (редакція від 13.03.2014, чинна на момент укладання контракту від 16.06.2014) Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Відповідно до частин першої-третьої статті 9 Закону України Про Національну гвардію України особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників. Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Військовозобов`язані (крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) у добровільному порядку можуть бути зараховані до військового резерву Національної гвардії України, що складається з громадян, які проходять службу у військовому резерві, та громадян, відібраних кандидатами для зарахування на службу у військовому резерві.

Комплектування Національної гвардії України військовослужбовцями та проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження військової служби громадянами України в Національній гвардії України, що затверджується Президентом України.

Згідно з частинами третьою, п`ятою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (редакція чинна на момент укладання контракту від 16.06.2014) під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядження, повістках або розпорядженнях військових комісарів (військовозобов`язані Служби безпеки України - керівників органів, де вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин у строки, визначені командирами військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві.

Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що громадяни України для виконання військового обов`язку в добровільному порядку можуть бути прийняті на службу у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Національної гвардії України. Крім того, служба у військовому резерві запроваджується з метою підготовки (тобто навчання) резервістів шляхом набуття та підтримання на належному рівні вмінь і навичок за військово-обліковою спеціальністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 року у справі № 753/15991/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій протиправними встановлено, що ОСОБА_1 виконував військовий обов`язок і проходив військову службу, у зв`язку з чим відноситься до категорії військовослужбовців.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2016 року у справі № 826/844/16 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання службу у Національній гвардії України з 16.06.2014 по 02.10.2015 військовою службою за призовом під час мобілізації та зобов`язання внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка встановлено, що позивач виконував бойові завдання в районах проведення антитерористичної операції, а тому служба у резерві підпадає під дію Указу Президента України від 05.05.2014 № 454/2014 Про часткову мобілізацію, що свідчить про те, що позивач в період з 16.06.2014 (зараховано в списки особового складу військової частини) по 02.10.2015 (припинено (розірвано) контракт та звільнено зі служби у військовому резерві) проходив військову службу за призовом під час мобілізації.

Також судом у рішенні від 07.12.2016 року, встановлено, що служба позивача у Національній гвардії України з 16.06.2014 по 02.10.2015 є військовою службою за призовом під час мобілізації, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині зобов`язання внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка задоволені.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд не приймає доводи відповідача щодо не перебування позивача на військовій службі, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.1 ст. 72 КАС України).

Крім того, у рішенні суду вказано, що вимога ОСОБА_1 про визнання служби позивача у Національній гвардії України з 16.06.2014 по 02.10.2015 військовою службою за призовом під час мобілізації не задоволена, оскільки дана обставина є встановленою судом.

З аналізу наведених обставин, що встановлено судовими рішеннями вбачається, що ОСОБА_1 мав право на отримання грошового забезпечення як військовослужбовець у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року включно.

Відповідно до змісту статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» від 09.04.2014 року № 111 встановлено, що з 18 березня 2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Відповідно до розділу 1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.07.2014 року № 638 (надалі Інструкція №638), грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби. Не за місцем служби грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям: 1) тимчасово прикомандированим на тривалі строки до інших військових частин - у військових частинах за місцем прикомандирування, якщо прикомандирування дозволено командувачем Національної гвардії України; 2) направленим на строк понад три місяці для навчання у військові навчальні заклади Міністерства оборони України та навчальні заклади інших органів виконавчої влади; 3) зарахованим на фінансове забезпечення до інших військових частин, якщо таке зарахування дозволене командувачем Національної гвардії України.

Відповідно до п. 2.5 Інструкції № 638, військовозобов`язаним, які прийняті на військову службу як особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, оклади за військовими званнями виплачуються з дня зарахування до списків особового складу військової частини.

Як вбачається із наданих відповідачем довідок про доходи, а саме № 85 від 05.05.2016 року, № 22 та № 22-1 від 02.03.2017 року, виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась з урахуванням окладу резервіста.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Враховуючи, що судовими рішенням встановлено факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі, на посаді ст.солдата, стрільця-кулеметника у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року включно, то й виплата грошового забезпечення позивачу повинна здійснюватись як військовослужбовцю.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 20.04.2010 року звільнено з посади старшого лейтенанта міліції - оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу карного розшуку Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області Наказом № 125о/с від 20.04.2010 року.

Відповідно до змісту вказаного наказу, на день звільнення вислуга років ОСОБА_1 становила календарних - 7 років 08 місяців 19 днів, що у пільговому обчисленні становить - 09 років 07 місяців 01 день.

З наданих в судовому засіданні пояснень позивача, судом встановлено, що вказаний наказ ним подавався при укладанні контракту про проходження громадянином України служби у військовому резерві, однак з невідомих йому причин наказ не було взято до уваги відповідачем.

Представник відповідача на запитання суду пояснив, що йому не відомо чи подавався позивачем такий наказ до його особової справи.

Враховуючи пояснення відповідача, а також факт існування даного наказу, копія якого долучена до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на надбавку за вислугу років до грошового забезпечення, яка не була раніше врахована.

Разом з тим, як позивачем так і відповідачем не надано належного розрахунку грошового забезпечення, що підлягало виплаті ОСОБА_1 у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року, з урахуванням раніше виплачених коштів, а також податків та зборів що підлягають утриманню із отриманого доходу.

Враховуючи наведенні фактичні обставини справи, та зокрема враховуючи право позивача на отримання грошового забезпечення як військовослужбовця за період з 07.07.2014 року по 02.10.2015 року, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу за час перебування на військовій службі виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, набавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням, врахувавши податки та збори, встановлені законом.

Щодо позовних вимог в частині перерахунку та виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій за період з липня по 12.11.2014 року включно, що входить до грошового забезпечення позивача, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 417 внесено зміни до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету", зокрема, визначено, що виплата винагороди здійснюється також під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі у зазначених операціях і заходах.

Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 714 від 16.12.2014 року ОСОБА_1 у період з 07.07.2014 року по 29.09.14 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районах її проведення, зокрема м. Ізюм Харківської області, м. Слов`янськ, м. Іловайськ та м. Курахово Донецької області.

Із змісту Довідки "про обставини травми" № 47 від 17.12.2014 року позивач 29.08.2014 року отримав кульове поранення поблизу м. Іловайськ Донецької області.

Відповідно до Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7822/735 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у відділенні реанімації та інтенсивної терапії і травматології КЗ "ДМКЛ №16" ДОР у період з 01.09.2014 року по 23.09.2014 року.

Відповідно до Виписки з історії хвороби № 1454823 "ЦУ Северо-Эстонская региональная больница" ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 23.09.2014 року по 23.10.2014 року. Крім того, із наданих доказів вбачається, що позивач продовжив лікування в Естонії у період з 23.10.2014 року по 07.11.2014 року включно, що також підтверджується наданою до матеріалів справи випискою з історії хвороби.

Також матеріалами справи підтверджено перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 07.11.2014 року 12.11.2014 року включно, у травматологічному відділенні Центрального госпіталю Міністерства внутрішніх справ України (виписка № 10966 із медичної картки стаціонарного хворого).

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, а також визнання відповідачем позовниз вимог у цій частині, суд дійшов до висновку, що позивач мав право на отримання винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року включно.

Як вбачається із наданої відповідачем Довідки про доходи від 02.03.2017 року № 22/1 ОСОБА_1 у серпні та вересні 2014 року здійснено нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій, за решту періоду зазначений вид винагороди відповідачем не нараховувався та не виплачувався.

Враховуючи, що наведені обставини не заперечуються сторонами, суд приходить до переконання про наявність підстав для здійснення відповідачем перерахунку та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій у період з 07.07.2014 року 12.11.2014 року включно, з урахуванням виплачених раніше сум.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача невиплаченої одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 2 874,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог в частині наявності права на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення, позивач посилається на вимоги пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, яким встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою умовою отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку № 460 є не лише перебування на військовій службі за призовом у зв`язку з мобілізацією, а й звільнення з військової служби після прийняття рішення про демобілізацію.

Як встановлено судом, з ОСОБА_1 розірвано контракт та звільнено зі служби у військовому резерві у зв`язку із проведенням організаційно-штатних змін, відповідно до Наказу командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України від 02.10.2015 №40о/с.

Таким чином, у позивача відсутні підставі для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої Порядком № 460, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача невиплаченої одноразової грошової допомоги на оздоровлення за два роки у розмірі 9 581,90 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

У п. 30.1 розділу XXX «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» зазначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п.30.3 розділу XXX «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»).

Також пунктами 23.1, 23.2 та 23.4 Інструкції № 638 встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командирові (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород, які не мають постійний характер), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Позивачем не доведено та не встановлено судом факту звернення позивача з рапортом до керівництва про виплату допомоги для оздоровлення. Суд зазначає, що вказаними приписами законодавства не передбачено залежності виплати допомоги для оздоровлення з фактом перебування у відпустці, чи закінченням календарного року як про це зазначає позивач.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення на день виплати, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що пунктом 1.7 Інструкції № 638, встановлено, що виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

У разі коли періоди служби, які не були внесені до особових справ, будуть документально підтверджені, грошове забезпечення в нових установлених розмірах виплачується з дня надання військовослужбовцями до кадрового підрозділу відповідних документів, що підтверджують не враховані раніше періоди служби (роботи).

Із змісту наведеної норми вбачається, що позивач вправі звернутись до відповідача із відповідним рапортом про надання йому одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2014 рік до кінця 2017 року та за 2015 рік до кінця 2018 року.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки проведення повного розрахунку з ним при звільненні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про Збройні Сили України" визначено, що особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Регулювання правового становища військовослужбовців здійснюється спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, Законом України "Про Статут внутрішньої служби в Збройних Силах України", Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Матеріали справи свідчать, що позивач перебував на військовій службі і був військовослужбовцем.

При цьому пунктом 1.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам встановлено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Відтак, посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на застосування при вирішенні даного спору ст.ст. 116, 117 КЗпП України є помилковими, оскільки позивач проходив службу в Збройних Силах України, має право на одержання грошового забезпечення за рахунок держави, що врегульоване спеціальним законодавством, та не знаходився у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 69-71, 86, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, набавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням, врахувавши податки та збори, встановлені законом.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій ОСОБА_1 за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року в розмірі, визначеному законодавством України.

4. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2017.