Справа № 750/1280/17
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/1280/17
Провадження № 2-а/750/392/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Юрченко І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

06.02.2017 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить: зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати позивачу з 15.12.2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення, з урахуванням вже виплачених сум.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що враховуючи внесені законодавчі зміни, що регулюють спір, який виник в даних правовідносинах, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 27.11.2001 року № 1151/2001 ОСОБА_1 була призначена на посаду судді Деснянського районного суд м. Чернігова.

Постановою Верховної Ради України від 21.04.2011 року № 3287-VІ «Про обрання суддів» позивач була переведена на посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області.

Рішенням Вищої ради юстиції № 3056/о/15-16 від 08.12.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 із посади судді Апеляційного суду Чернігівської області у відставку» 14.12.2016 року позивача було звільнено у відставку із посади судді.

До моменту обрання суддею з 01.09.1987 року по 30.06.1991 року позивач навчалась на денному відділенні Харківського юридичного інституту.

З 23.07.1991 року по 11.12.2001 року працювала у прокуратурі міста Чернігова та Чернігівської області на різних посадах.

Відповідно до розрахунку стажу судді, станом на 14.12.2016 року, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж позивача склав 26 рік 08 місяців та 17 днів.

15.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно розпорядження № 827988 від 20.01.2017 року Чернігівським об`єднаним управління Пенсійного фонду України було нараховано і призначено щомісячне грошове утримання судді в розмірі 80% заробітної плати та вбачається, що стаж врахований відповідачем на посаді судді складає 15 років 0 місяців 5 днів, та прокурорсько-слідчий стаж - 9 років 9 місяців 16 днів.

З доданих до позовної заяви матеріалів крім стажу роботи позивача на посаді судді також підтверджується набутий ним стаж, який дає право на відставку на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що підтверджується копією трудової книжки БТ-1 № 9389240.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, що визначається відповідно до ст. 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з п.11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях…, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Суд зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Відтак, враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку, обмеження при виході у відставку гарантованого щомісячного довічного грошового утримання судді є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Оскільки позивачем, протягом дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, був набутий достатній стаж роботи для призначення довічного грошового утримання судді у розмірі 90 %, який становить понад 26 років, що в повній мірі підтверджується долученими до матеріалів справи документами, тому заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином суд, з метою повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від грошового утримання судді незаконними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді незаконними.

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 15.12.2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці розміром 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя