Справа № 331/4782/16-а(2-а/331/5/2017)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2017 рокусправа № 331/4782/16-а(2-а/331/5/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2017 року по справі № 331/4782/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

05 грудня 2016 року позивач подав уточнений адміністративний позов в якому просив визнати відповідачем по справі Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району та винести рішення, яким змінити зобов'язання відповідача вчинити дії за рішенням по справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а) на стягнення суми 5615 грн. За текстом уточненого позову наполягав на стягненні завданої шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2017 року провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 03.03.2014 року - закрито.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновки суду про закриття провадження у справі з причин існування рішення суду з того самого спору не відповідають обставинам справи, оскільки вимога позивача про заміну способу виконання постанови суду є за своєю правовою природою новою позовною вимогою про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження судами під час розгляду та ухвалення постанови в адміністративній справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а). зазначає, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги вважає, що останню необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 28.05.2014 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 2а/331/32/14, згідно якого зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року в адміністративній справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а) дійсно позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії УПСЗН Запорізької міської ради по Жовтневому району щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік, та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Половнікова Р.С. від 10.07.2015р. ВП № 48070564 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2а/331/32/14, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 28.05.2014р. (а.с. 34).

З листа УПСЗН по Жовтневому району Запорізької міської ради встановлено, що постанова суду в адміністративній справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а) відповідачем виконана частково, ОСОБА_1 проведено нарахування коштів у сумі 5615,00 грн., але здійснення виплати неможливо через відсутність коштів (а.с. 36).

На підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 08.09.2016 р. у справі №К/800/1647/16 (а.с. 151) встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення по Жовтневому району Запорізької міської ради у березні 2016 року зверталось до суду з заявою, в якій просило змінити спосіб і порядок виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2014р. (постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014р) по справі № 2а/331/32/14. Проте ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року, у задоволені заяви було відмовлено.

З поданням з питання заміни способу та порядку виконання судового рішення у справі № 2а/331/32/14 до суду також звертався Відділ примусового виконання рішень в 2015 році (а.с. 39-41, 44) та із заявою сам ОСОБА_1 в 2016 році (а.с. 136), але суд відмовляв у їх задоволенні.

Вказані обставини підтверджені наявними у справі доказами.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції керувався нормами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України та зазначив, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а може бути розглянута в порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а). Також суд послався, що у категоріях справ, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер, зміна способу і порядку виконання рішень є можливою шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат. Така зміна можлива у разі виконання боржником зобов'язальної частини рішення про нарахування соціальних виплат. Крім того, суд першої інстанції вказав, що по спору між тими самими сторонами, з того самого спору є така, що набрала законної сили постанова суду, що виключає провадження в даній адміністративній справі.

Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим та немотивованим виходячи з наступного.

Як вбачається з тексту первинного та уточненого адміністративного позову (а.с. 1-8, 140-146) з метою повного виконання рішення суду по справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а) позивач фактично просить замість зобов'язання вчинити дії ухвалити судове рішення про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському (до перейменування - Жовтневому) району на його користь щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у сумі 5615,00 грн., яка йому нарахована на підставі виконавчого листу а справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а). При цьому позивач також наполягав на стягненні завданої невиконанням судового рішення шкоди.

Ці вимоги викладені як самостійний адміністративний позов і за цим позовом ухвалою суду від 14.07.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 22).

Частиною 1 статті 263 КАС України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

За нормами п. 4 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів (п. 4 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що зобов'язання вчинити певні дії, покладені на відповідача судовим рішенням, є обраним судом способом захисту порушеного права позивача та не позбавляє права звернутись до суду з позовом про стягнення коштів.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що по суті позовні вимоги, які позивач назвав як зміну способу виконання постанови суду, фактично є за змістом та суттю новою позовною вимогою про стягнення коштів, які рахуються як заборгованість перед позивачем, і ці вимоги не були предметом розгляду та дослідження судами під час розгляду і ухвалення рішення в адміністративній справі №2а/331/32/14 (331/8558/13-а), отже підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Цей висновок відповідає правовій позиції, яку висловив Верховний Суд України у постанові від 11.11.2014 р. у справі № 21-394а14.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, є помилковим. В той же час немотивованим є і висновок суду про наявність постанови суду по спору між тими самими сторонами, з того самого спору.

Зазначене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що в адміністративному позові поданому до суду 08 липня 2016 року (а.с.1-8) відповідачами визначено Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та канцелярію Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та заявлено позовні вимоги зокрема про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2016 року, яка сторонами не оскаржується, було закрито провадження по справі в частині позовних вимог до канцелярію Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

05 грудня 2016 року позивач подав уточнений адміністративний позов в якому зазначив відповідачем по справі Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району а Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зазначив - третьою особою.

Таким чином, подаючи уточнений позов, позивач зазначив іншого відповідача по справі, до якого пред'явив інші за змістом позовні вимоги. При цьому в уточненому позові продовжує наполягати на стягненні завданої шкоди, про яку просив і в первинному позові, а заява позивача про відмову від первинного позову або залишення його без розгляду у справі відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 КАС України про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Разом з тим, судом першої інстанції не було встановлено наміру позивача щодо первинних позовних вимог до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, які заявлялись у первинному адміністративному позові, та не прийнято відповідне процесуальне рішення щодо них.

Ці обставини також свідчать про передчасність висновків суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 199, пунктом 4 частини 1 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, в ході якого слід уточними підстави та предмет позову.

Що стосується вимог апеляційної скарги про зміну способу виконання за виконавчим листом від 28 травня 2014 року по справі № 331/8558/13-а та надання припису до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а також вимог про фактичне задоволення адміністративного позову, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 195 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно частини 4 цієї статті Кодексу, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений права розглядати по суті позовні вимоги, які не були вирішені судом першої інстанції.

Крім того, нормами КАС України не передбачено таких повноважень апеляційного суду як надання припису до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24, 195, 197, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2017 року по справі № 331/4782/16-а - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко