Справа № П/811/1858/16
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року справа № П/811/1858/16

14 год. 30 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2017 з Кіровоградського окружного адміністративного суду до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Кіровоградського окружного адміністративного суду (далі - відповідач), в якому просить:

визнати неправомірними дії відповідача в частині ненарахувавння та невиплати грошової допомоги до частини щорічної основної відпустки у період з 26 до 27 травня 2016 року;

зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги до частини щорічної основної відпустки у період з 26 до 27 травня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач протиправно, всупереч вимогам чинного законодавства не виплатив їй грошову допомогу до частини щорічної основної відпустки, право на яку вона має за законом. Тому просила задовольнити позов.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив у його задоволенні відмовити повністю, зазначивши, що грошова допомога на оздоровлення до виплачується лише у разі надання працівнику частини щорічної основної відпустки, тривалістю не менше 14 календарних днів. Оскілки тривалість частини щорічної відпустки позивачки становила 2 календарних дні, у неї відсутнє право на отримання вищевказаної допомоги.

У зв'язку з надходженням до суду заяв усіх сторін спору про розгляд справи без їх участі, на підставі вимог ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов висновку розглянути справу в порядку письмового провадження та згідно з ч.1 ст.41 КАС України не здійснювати фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що відповідно до наказу від 08.01.2008 №7-К позивач працює на посаді начальника фінансово-господарського відділу Кіровоградського окружного адміністративного суду та має 5 ранг державного службовця.

Наказом від 20.07.2015 №128-в позивачці надано відпустку по догляду за дитиною у період з 21.07.2015 до 28.04.2018.

У зв'язку з виходом позивачки на роботу 18.03.2016 наказом від 17.03.2016 №47-в перервано їх відпуску по догляду за дитиною.

На підставі наказів від 17.03.2017 №48-в і 49-в відповідно позивачці надано частину щорічної основної відпустки за період з 22.05.2014 до 21.05.2015 терміном 19 календарних днів та за період з 22.05.2015 до 21.07.2015 тривалістю 5 календарних днів, додаткову відпустку за 2015 рік тривалістю 5 днів, частину додаткової відпустки за 2015-2016 року терміном 4 дні.

25.05.2016 позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання їй частини щорічної основної відпустки в кількості 2 календарних дні з 26.05.2016 до 27.05.2016 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Наказом від 25.05.2016 №117-в надано позивачці частину щорічної основної відпустки за період роботи з 22.05.2015 до 21.05.2016 терміном 2 календарних дні.

Разом з тим, листом від 30.05.2016 №7871/16 позивачці відмовлено у виплаті грошової допомоги у зв'язку з тим, що для отримання такої допомоги їй необхідно отримати частину щорічної відпустки, не менше 14 календарних днів.

Надаючи оцінку оскаржуваним діям у контексті позовних вимог, суд врахував, що Відповідно до ст.57 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIIІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №889-VIIІ) державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Суд врахував, що зазначена норма носить імперативний характер, а отже виплата матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки є обов'язковою виплатою і має плануватись у складі фонду заробітної плати.

Статтею 59 Закону №889-VIIІ передбачено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою визначені Законом України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

На підставі ч.1 ст.12 Закону №504/96-ВР щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

З аналізу наведених норм вбачається право державного службовця поділити щорічну відпустку на частини, основна частина якої не повинна бути меншою 14 календарних днів.

При цьому, підставою для виплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати під час отримання щорічної відпустки є факт отримання працівником частини щорічної основної відпустки за відповідний рік.

Виплата такої грошової допомоги не пов'язана з тривалістю отриманої державним службовцем частини щорічної відпустки, а нормами чинного законодавства не встановлено заборону виплати вказаної допомоги під час отримання працівником відпустки, тривалістю менше 14 календарних днів

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість твердження відповідача, що позивач має право на отримання грошової допомоги лише під час отримання частини щорічної основної відпустки, терміном не менше 14 календарних днів

Суд не взяв до уваги посилання відповідача на лист Національного агентства с питань Державної служби від 02.11.2011 №7183/12-11, в якому зазначено, що матеріальна допомога надається до основної частини щорічно відпустки, тривалістю не менше 14 днів, оскільки він не є нормативно-правовим актом та носить інформаційний характер.

Суд також звернув увагу, що Міністерство соціальної політики у листі від 28.04.2016 №483/13/84-16, адресованому відповідачу висловило правову позицію, що у випадку поділу щорічної відпустки на частини зазначена грошова допомога може виплачуватись при наданні працівнику однієї будь-якої частини щорічної основної частини щорічної відпустки за відповідний період за заявою працівника.

Вищенаведені судом обставини є достатніми підставами для прийняття рішення про визнання неправомірними дій відповідача в частині ненарахувавння та невиплати позивачу грошової допомоги до частини щорічної основної відпустки у період з 26 до 27 травня 2016 року та зобов'язати здійснити нарахування і виплату грошової допомоги до частини щорічної основної відпустки за вказаний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Кіровоградського окружного адміністративного суду в частині ненарахувавння та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги до частини щорічної основної відпустки у період з 26 до 27 травня 2016 року;

Зобов'язати Кіровоградський окружний адміністративний суд здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги до частини щорічної основної відпустки у період з 26 до 27 травня 2016 року.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити сторонам.

Суддя В.П. Тимошенко