Справа № 802/310/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 березня 2017 р. Справа № 802/310/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

у відсутність відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Подільського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про: визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) із позовом до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Подільський районний відділ ДВС м. Київ, відповідач), у якому з урахуванням заяви, поданої на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, просив:

- визнати дії щодо складання постанови ВП №52290007 від 21.09.2016 - протиправними;

- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52290007 від 21.09.2016 - скасувати;

- зобов'язати Подільський районний відділ ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві скасувати подальші виконавчі дії;

Також позивач просив допустити постанову до негайного виконання та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 15.02.2017 р. під час ознайомлення із матеріалами справи №802/178/17-а отримав завірену копію постанови головного державного виконавця Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Савченко Юлії Йосипівни від 21.09.2016, винесеної на підставі виконавчого документу, виданого у справі №802/1494/14-а розглянутої Вінницьким окружним адміністративним судом. З даною постановою позивач не погоджується та вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки йому не направлено її копію, а сама постанова, всупереч вимог п.4.1.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мінюсту № 512/5 від 2.04.12р., не містить печатку.

У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Наголосив, що оскаржувані дії Подільського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві порушують його права як сторони виконавчого провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши заперечення, у яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість. Вказала, що виконавчі дії посадовими особами Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчиненні відповідно до вимог чинного законодавства України. Одночасно, просила розглядати справу без її участі.

З огляду на наведене, суд, керуючись положеннями частини четвертої статті 128 КАС України, протокольною ухвалою прийняв рішення про розгляд справи за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, ознайомившись із письмовими запереченнями представника відповідача та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що вимоги адміністративного позову задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначались Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-XIV, чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою, другою, п'ятою статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як встановлено судом, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року адміністративний позов Лівобережного міжрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 4803, 87 грн.

13 серпня 2014 року на виконання вказаної постанови суду видано виконавчий лист № 802/1494/14-а.

20 вересня 2016 року на адресу Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від Староміського відділу Державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на виконання за місцем роботи боржника надійшов виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду № 802/1494/14-а від 13 серпня 2014 року.

21 вересня 2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52290007.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2017 у справі №802/178/17-а за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, яка набула законної сили 28.02.2017 р., зокрема, визнано протиправними дії Подільського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо ненадання/ненадсилання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52290007 від 21.09.2016 ОСОБА_1.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням у справі №802/178/17-а, що набуло чинності, встановлено ненадання/ненадсилання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52290007 від 21.09.2016 ОСОБА_1, відтак вказані обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити, що згідно з статтею 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи, що на адресу відповідача 20.09.2016 р. надійшов виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду № 802/1494/14-а від 13.08.2014, відтак, державним виконавцем правомірно в межах наданих йому повноважень згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52290007 від 21.09.2016 р.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд доходить висновку, що ненадання/ненадсилання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52290007 від 21.09.2016 боржнику не свідчить про протиправність чи безпідставність самого рішення та не має наслідком скасування такого лише з цих підстав.

Щодо доводів позивача про наявність підстав для скасування постанови за відсутності на ній печатки установи, то суд вказує на наступне.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрована 02.04.2012 р. в Міністерстві юстиції України за №489/20802 (в редакції, що діяла на час вчинення виконавчих дій), визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Інструкція № 512/5).

Так, підпунктом «ґ» пункту 1.5.1 Інструкції № 512/5, передбачено, що постанова як окремий документ складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою .

В свою чергу, пунктом 4.1.8 Інструкції, на який посилається позивач, визначено, що розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Стаття 57 Закону №606-XIV визначає порядок арешту і вилучення майна боржника.

Так, згідно частини другої вказаної норми, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З аналізу наведеного видно, що положення, чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства про виконавче провадження, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зобов'язували затверджувати та скріплювати печаткою лише ті процесуальні документи, про які прямо зазначено у Законі або Інструкції. І у досліджуваному випадку вимагає проставляння такої печатки лише на постанові про арешт коштів або майна. Подібної вимоги до постанови про відкриття виконавчого провадження законодавець не встановив.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність обов'язку визначеного законом у суб'єкта владних повноважень ставити печатку на постанові про відкриття виконавчого провадження та, відповідно, відсутність підстав вважати, що оскаржеване рішення є протиправним. Відтак, з мотивів наведених у позові, не підлягає задоволенню вимога позивача про скасування оскаржуваного рішення.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2016 ВП №52290007, суд вказує на наступне.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В свою чергу, частина друга статті 82 Закону № 606-XIV, передбачала право боржника на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

За таких обставин у даному випадку предметом оскарження в адміністративному суді має бути постанова про відкриття виконавчого провадження, як юридичний наслідок дій державного виконавця, а не дії щодо її складання.

Так, згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Під нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

За визначенням, наведеним у пункті 6 частини першої статті 3 КАС України, адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно - правових відносинах.

Відповідно до статті 105 КАС України зміст адміністративного позову - це адресоване адміністративному суду прохання позивача процесуально-правового характеру задовольнити його вимогу до відповідача. Частина четверта і п'ята даної статті визначають формулювання позовних вимог, що можуть становити зміст адміністративного позову. За суттю, це бажаний для позивача спосіб захисту адміністративним судом прав, свобод чи інтересів, які він вважає порушеними.

За приписами статті 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд зобов'язаний зробити висновок щодо позовних вимог та застосувати спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів.

Як видно зі змісту адміністративного позову, ОСОБА_1 висловив прохання визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень, які полягають у складені постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак, слід зазначити, що оцінка дій державного виконавця досліджується в межах прийняття самої постанови і саме через такий спосіб захисту як визнання протиправним та скасування рішення, права позивача будуть відновлені. У той час, коли самі по собі дії щодо складення постанови не порушують права, свободи та інтереси позивача, а відтак не створюють підстав для їх захисту.

За таких обставин позовні вимоги в досліджуваній частині задоволенню не підлягають.

Оцінюючи позовну вимогу про зобов'язання відповідача скасувати усі подальші виконавчі дії, суд дійшов висновку, що в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити з огляду на те, що така (вимога) є похідною від попередніх, які задоволеню не підлягають.

Враховуючи зазначене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити у повному обсязі.

Окремо суд зазначає, що позивач у прохальній частині позовної заяви просив суд допустити судове рішення до негайного виконання. З цього приводу слід вказати про наступне.

Частиною першою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено виключний перелік постанов суду, що підлягають до негайного виконання. Рішення суду про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій не підлягають зверненню до негайного виконання. Враховуючи наведене, а також відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Щодо судового контролю за виконанням рішення суду, то суд відмічає, що відповідно до вимог статті 267 КАС України, встановлення судового контролю є правом суду.

Разом з цим, враховуючи, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, відтак відсутні підстави для встановлення судового контролю за його виконанням.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, питання про його відшкодування судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна