Справа № 673/42/17
Суддя: Ягодіна Т. В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 673/42/17
Провадження № 2-а/673/25/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2017 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Ягодіної Т.В.,

з участю секретаря судових засідань - Ясінської М.О.,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Деражня адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Деражнянської міської ради Хмельницької області в особі секретаря ради та міського голови про визнання протиправними та дискримінаційними рішення, дії та бездіяльність та зобов'язання до вчинення дій

встановив:

В січні 2017 року позивач звернувся з означеним позовом до суду, обгрунтовуючи вимоги тим, що в провадженні цього ж суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до Деражнянської міської ради про визнання нечинним та скасування рішення виконавчого комітету від 17.12.2015 року в якій ОСОБА_2 як адвокат представляв інтереси позивача. За наслідками розгляду вказаної справи, постановою суду від 14.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету №71 від 17.12.2015 року Деражнянської міської ради «Про вирішення земельного спору щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян». Вирішено питання про стягнення з Деражнянської міської ради в особі виконавчого комітету на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551грн.20коп., кошти на виготовлення копій документів, пов'язаних зі справою в сумі 69грн.24коп., а також вартість залізничних квитків, пов'язаних із переїздом представника в сумі 31грн.79коп., а всього на загальну суму 652грн.23коп.

В зв'язку з цим, 16.11.2016 року позивач по даній справі в якості адвоката звернувся із зверненням до секретаря Деражнянської міської ради ОСОБА_4 в якому просив включити в порядок денний міської ради питання про покладання на міського голову ОСОБА_5 обов'язку компенсувати міській громаді матеріальну шкоду в розмірі 652, 23грн. за власний рахунок.

28.11.2016 року на вказану заяву за підписом секретаря міської ради ОСОБА_2 направлена відповідь згідно якої відповідач посилаючись не те, що позивач не зареєстрував своє місце проживання на території м. Деражня, роз'яснив його право на участь у місцевому самоврядуванні, в тому числі про відшкодування шкоди територіальній громаді, за належністю до тієї територіальної громади, жителем якої останній являється. Враховуючи те, що відповідачем в порушенням вимог чинного законодавства України порушено порядок розгляду звернень, вказаною відповіддю не вирішено по суті його звернення, просив визнати протиправними та дискримінаційними рішення, дії та бездіяльність відповідача при розгляді заяви та наданні відповіді на неї та зобов'язати надати обґрунтовану та по суті відповідь згідно Закону України «Про звернення громадян» та Конституції України. Також, просив стягнути із відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640грн. та на

виготовлення позовної заяви - 61грн.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі з підстав викладених у заяві.

Відповідач вимоги позову не визнав, вважає, що наданою відповіддю не були порушені чи обмежені будь-які права позивача про що подав письмові заперечення. В судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Заслухавши позицію сторони позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14.04.2016 року, прийнятою за наслідками розгляду позову ОСОБА_3 до Деражнянської міської ради визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету ради «Про вирішення земельного спору щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян».

Стягнуто з Деражнянської міської ради в особі її виконавчого комітету на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551грн.20коп. та інші судові витрати на загальну суму 101 грн. 03коп., а всього 652грн.23коп.

Згідно матеріалів вказаної справи встановлено, що ОСОБА_2 надавав правову допомогу ОСОБА_3 протягом судового розгляду вказаного спору.

16 листопада 2016 року позивач ОСОБА_2 в якості адвоката звернувся із заявою до секретаря Деражнянської міської ради ОСОБА_4, яка була зареєстрована за № 1246 та просив вирішити питання про включення до порядку денного виконкому міської ради питання про покладення на міського голову ОСОБА_5 обов'язку компенсувати міській громаді матеріальну шкоду в розмірі 652, 23грн. за рахунок власних коштів (а.с.48-49).

28 листопада 2016 року за вих.. № 697 на адресу позивача за підписом секретаря міської ради направлено відповідь, згідно якої підписант посилаючись на відсутність у позивача зареєстрованого місця проживання на території м. Деражня, роз'яснив останньому право реалізовувати участь у місцевому самоврядуванні, в тому числі про відшкодування шкоди територіальній громаді за належності до територіальної громади, жителем якої він являється (а.с.15).

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Так, преамбулою до Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Згідно із ст. 1 вказаного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Статтями 4, 5 цього ж Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно із ст. 18 вказаного Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, в тому числі, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

-об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Отже, чинним законодавством закріплено прямий обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян.

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи звернення позивача, суб'єкт владних повноважень прийшов до висновків, що ОСОБА_2 в силу належності до іншої територіальної громади не має право брати участь у місцевому самоврядуванні територіальної громади м. Деражня. Проте такі висновки відповідача, є помилковими, виходячи із наступного.

Так, форми участі громадян у місцевому самоврядуванні визначенні Законом України «Про місцеве самоврядування», якими є: місцевий референдум; місцеві вибори (депутатів відповідної місцевої ради, передбачених законом посадових осіб місцевого самоврядування); загальні збори (конференції) громадян за місцем проживання; місцеві ініціативи; громадські слухання; участь у роботі органів самоорганізації населення.

Піддаючи аналізу зміст звернення адвоката ОСОБА_2 від 16.11.2016 року очевидним є те, що останній висловлював пропозицію, клопотання секретарю ради ОСОБА_4 про включення до порядку денного виконкому місцевої ради питання щодо стягнення коштів згідно постанови суду, безпосередньо за рахунок власних коштів міського голови ОСОБА_5

Під час підготовки відповіді на вказане звернення, секретар ради ОСОБА_4 не визначилася з характером питань, які порушувались у заяві позивача та прийшла до невірного висновку, що такі являються однією із форм участі громадян у місцевому самоврядуванні. В результаті цього, на адресу ОСОБА_2 був направлений лист від 28.11.2016 року, який не містить обгрунтованої відповіді на питання, які порушувалися позивачем у заяві.

Вказані висновки суду не спростовані показаннями допитаних в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які вважали що оспорюваною відповіддю на звернення відповідачем по суті розглянуто саме звернення та в той же час підтвердили, що фактично вказаною відповіддю позивачу відмовлено у розгляді звернення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльність Деражнянської міської ради, суд враховує відносини, які виникли між сторонами з приводу надання суб'єктом владних повноважень необґрунтованої відповіді на звернення позивача, а тому вважає, що поведінка останнього мала прояв саме у діях, що пов'язані із розглядом заяви та наданні відповіді на таку, а тому належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання судом дій секретаря Деражнянської міської ради ОСОБА_4 при розгляді заяви позивача та наданні відповіді на таку протиправними.

Також, приймаючи до уваги положення п.18 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», яке покладає обов'язок забезпечення додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян на сільського, селищного, міського голову, суд вважає за доцільне зобов'язати Деражнянську міську раду в особі її голови надати обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_2 від 16 листопада 2016 року.

При цьому, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваних рішення, дії та бездіяльності Деражнянської міської ради дискримінаційними, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина; непряма дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика, які формально є однаковими, але під час здійснення чи застосування яких виникають чи можуть виникнути обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за їх певними ознаками, крім випадків, якщо такі дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика об'єктивно виправдані метою забезпечення рівних можливостей для окремих осіб чи груп осіб реалізовувати рівні права і свободи, надані їм Конституцією і законами України.

Дискримінація - це порушення прав людини, заборонене цілою низкою обов'язкових для виконання документів в області прав людини. Термін «дискримінація» має точне визначення і стале значення в міжнародному праві. Комітет ООН з прав людини - незалежний експертний орган, що спостерігає за виконанням Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права, роз'яснив, що в пакті цей термін включає: «будь-яку відмінність, виключення, обмеження або перевагу, за ознакою раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних або інших поглядів, національного або соціального походження, майнового положення, народження або іншої обставини, і яка має на меті або як наслідок, знищення або применшення визнання, використання або здійснення всіма особами, на рівних можливостях, всіх прав і свобод».

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення.

В обгрунтування наведених позовних вимог, позивач зазначав, що він був дискримінований рішенням, дією та бездіяльністю суб'єкта владних повноважень при розгляді його заяви та наданні відповіді на останню за ознакою місця його проживання.

Так, судом встановлено, що діями секретаря Деражнянської міської ради під час розгляду заяви та наданні відповіді було порушено право позивача на отримання обґрунтованої відповіді на звернення. Разом з тим, вказані протиправні дії відповідача самі по собі не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб, зокрема, тим особам, які належать до даної територіальної громади або інших територіальних громад.

Таким чином, суд вважає, що позивач не навів дійсних обставин, в розумінні вказаних вище положень міжнародного та національного законодавства, які б свідчили, що до нього були застосовані дискримінаційні рішення, дії та бездіяльність, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

В силу вимог ч.1 ст.. 94 КАС України, витрати по оплаті судового збору в розмірі 640грн. підлягають стягненню з місцевого бюджету Деражнянської міської ради на користь позивача ОСОБА_2

При цьому, суд не знаходить підстав для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати витрати в розмірі 61грн. пов'язані із виготовленням позивачем копій документів, оскільки такі в розмінні ст. 87 КАС України не являються судовими витратами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 7 - 15, 69 - 71, 86, 158 - 163 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії секретаря Деражнянської міської ради ОСОБА_4 при розгляді заяви ОСОБА_2 від 16 листопада 2016 року № №1246 та наданні відповіді № 697 від 28 листопада 2016 року.

Зобов'язати Деражнянську міську раду в особі її голови надати обґрунтовану відповідь на звернення ОСОБА_2 від 16 листопада 2016 року.

Стягнути з місцевого бюджету Деражнянської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640грн.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Деражнянський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 07.03.2017 року.

Суддя: Т. В. Ягодіна