Справа № 520/15645/16-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/15645/16-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.
судді -Лукянчук О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 04 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси (надалі - відповідач, УПФ) в якому просив:

- визнати неправомірними дії УПФ щодо порушення строків розгляду заяви позивача від 30.09.2016 року про призначення довічного грошового утримання судді у відставці та порушення строків направлення повідомлення про призначення щомісячного довічного грошового утримання, передбачені Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року №200/14891 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України»;

- визнати неправомірними дії УПФ щодо призначення позивачу довічного грошового утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді неправомірним;

- зобов'язати УПФ здійснити перерахунок та виплату позивачу довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 року, №№41-45, ст.529; 2015 року №№18-20, ст.132 із наступними змінами), починаючи з 01.10.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач звернувся до УПФ із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. Але, всупереч Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, УПФ було порушено строки розгляду заяви позивача та строки направлення повідомлення про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Крім цього при призначенні пенсії позивачу УПФ не було враховано стаж проходження позивачем строкової військової служби.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 04.01.2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку скороченого провадження, відповідно до ст.183-2 КАС України.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФ подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Указом Президента України від 17.06.1998 року №647/98 позивач був призначений на посаду судді Білгород-Дністровського районного суду Одеської області строком на п'ять років.

Постановою Верховної Ради України від 09.07.2003 року №1072-ІV позивача було обрано на посаду судді Апеляційного суду Одеської області.

08.09.2016 року Верховна Рада України прийняла постанову про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

29.09.2016 року Апеляційним судом Одеської області було винесено подання №22 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якого стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 25 років 01 місяць 02 дні. Заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 23925,00 грн..

Також Апеляційним судом Одеської області, був наданий розрахунок стажу судді який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, в якому зазначений стаж, який надає право на призначення довічного грошового утримання, а саме:

- служба в радянський армії: період з 16.05.1987 року по 01.11.1987 року (05 місяців 16 днів) та період з 16.02.1989 року по 11.04.1989 року (01 місяць 26 днів);

- служба в Демократичній Республіці Афганістан з 02.11.1987 року по 15.02.1989 року (03 роки 10 місяців (обчислювалася у трьохкратному обчисленні));

- навчання в Одеському державному університеті ім.І.І. Мечнікова з 16.07.1990 року по 30.06.1995 року (02 роки 05 місяців 22 дні (половина стажу навчання));

- суддя Білгород-Дністровського районного суду Одеської області з 22.07.1998 року по 29.08.2003 року (05 років 01 місяць 07 днів);

- суддя апеляційного суду Одеської області з 02.09.2003 року по 29.09.2016 року (13 років 01 місяць 02 дні).

Отже, стаж роботи позивача як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 25 років 01 місяць 02 дні, що також було зазначено в поданні апеляційного суду Одеської області про встановленні останньому довічного грошового утримання судді у відставці.

Також відповідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №219 від 29.09.16 року виданої позивачу Апеляційним судом Одеської області, його заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці склала 23925,00 грн. у тому числі: оклад 15950,00 грн., надбавка за вислугу років (50%) від посадового окладу 7975,00 грн..

30.09.2016 року позивач звернувся до УПФ із заявою та необхідними документами для призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

28.11.2016 року позивач особисто звернувся до УПФ та отримав лист від 17.11.2016 року про призначення йому довічного грошового утримання та його виплати з 04.12.2016 року. В цей же день позивач отримав в Пенсійному фонді протокол №6123 від 15.11.2016 року про розгляд його заяви про призначення довічного грошового утримання.

Згідно наданої УПФ відповіді, розмір довічного грошового утримання позивачу був визначений у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, при цьому відповідач приймаючи таке рішення визначив, що стаж роботи позивача який надає право на даний розмір довічного грошового утримання складає 18 років 9 місяців 10 днів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Пенсійним фондом було порушено строки встановлені п.5.4 та п.5.5 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, а дії Пенсійного фонду щодо призначення позивачу довічного грошового утримання у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді неправомірним, є протиправними, оскільки при призначені довічного грошового утримання Пенсійним фондом протиправно не були враховані періоди проходження позивачем строкової військової служби та навчання в Одеському державному університеті ім.І.І. Мечнікова.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Абзацом 6 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII) встановлено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016 розглянув конституційне подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

Перед Конституційним Судом України було порушено питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII), а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді".

Здійснюючи перевірку вказаного положення на відповідність Основному Закону України, Конституційний Суд України виходив з того, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до ч.1 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

У статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015 року, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на заповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів.

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (пункти 5, 7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016 дійшов висновку, що положення ч.3 та положення першого, другого речень абзацу шостого ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить ч.1 ст.55, ч.1 ст.126 Конституції України, тобто є неконституційними.

Отже, на момент звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку та звернення позивача до УПФ за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці, діяла редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судці понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В запереченнях на позовну заяву відповідач, посилаючись на положення ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначив, що стаж роботи позивача на посаді судді складає лише 18 років 9 місяців 10 днів, що не дає позивачу право на підвищення процентного коефіцієнту пенсії за вислугу років, оскільки стаж проходження строкової військової служби не входить до переліку робіт, встановленого ст.137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком УПФ, виходячи з наступного.

Згідно з п.11 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865, який був чинним до 01.01.2012р., було передбачено, що «до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.»

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року №584/95, виданим відповідно до ст.25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Крім цього, вислуга років за термін проходження строкової служби в Демократичній Республіці Афганістан за період з 02.11.1987 року по 15.02.1989 року для отримання суддівської винагороди підлягає в 3-х кратному обчисленні виходячи з наступного.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР від 12.07.1967 року «Про загальний військовий обов'язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов'язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 року №193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 року №59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім'ям» було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії, один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв'язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року №1545-ХХ1І «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

У ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов'язку, а також перебування в партизанських загонах і з'єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Згідно зі статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08.02.1994 року №63 та затвердженому нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.

Згідно з п.1 постанови Кабінет Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. У пункті 3 цієї постанови передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1. зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Таким чином, можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинна пов'язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на отримання суддівської винагороди (щомісячне грошове утримання), а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена, зокрема: спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім'ям», Законом України «Про пенсійне забезпечення», постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тощо.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що 26.07.2012 року постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №1570/3671/2012 був задоволений позов ОСОБА_4 до апеляційного суду Одеської області, третя особа - Державна судова адміністрація України, в якому суд зобов'язав апеляційний суд Одеської області зарахувати ОСОБА_4 до вислуги років в 3-х кратному обчисленні терміну проходження строкової служби в Демократичній Республіці Афганістан в період з 02.11.1987 року по 15.02.1989 року для отримання суддівської винагороди.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2012 року зазначену постанову суду залишено без змін.

Наведені рішення в касаційному порядку не оскаржувались, а тому постанова Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2012 року по справі №1570/3671/2012 набрала законної сили з грудня 2012 року.

Таким чином, до складу стажу, який надає право на призначення довічного грошового утримання позивачу, входить період строкової військової служби в радянській армії, період військової служби на території Демократичної Республіці Афганістан в 3-х кратному обчисленні, а також половина строку навчання в Одеському державному університеті ім.І.І. Мечнікова.

За таких обставин стаж роботи позивача як судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 25 років 01 місяць 02 дні.

Щодо порушення відповідачем строків, встановлених п.5.4 та п.5.5 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року №200/14891 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (надалі - Порядок), п.5.4 Порядку встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з потрібними для призначення щомісячного довічного утримання документами орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні.

Згідно п.5.5 Порядку, право особи на одержання щомісячного довічного утримання установлюється на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає щомісячне довічне утримання.

Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2016 року позивач звернувся до УПФ із заявою та необхідними документами для призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

28.11.2016 року позивач особисто звернувся до УПФ та отримав лист від 17.11.2016 року про призначення йому довічного грошового утримання та його виплати з 04.12.2016 року. В цей же день позивач отримав в Пенсійному фонді протокол №6123 від 15.11.2016 року про розгляд його заяви про призначення довічного грошового утримання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем були порушені строки передбачені п.5.4 та п.5.5 Порядку.

Посилання відповідача на те, що 17.10.2016 року позивачем до УПФ було донесено довідку про заробітну плату, без якої призначення пенсії було неможливим, та у зв'язку з чим лише 19.10.2016 року відповідачем було призначено пенсію позивачу, колегія суддів вважає недоведеними, оскільки матеріали справи не містять доказів цих обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.183-2, ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.199, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 04 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський