Справа № 809/254/17
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2017 р. Справа № 809/254/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Дубінській І.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Федик Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування припису №09-01-0102/689-587 від 22.12.2016 та постанов №№09-01-021/7, 09-01-021/8,09-01-021/9 від 05.01.2017, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування припису №09-01-0102/689-587 від 22.12.2016 та постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №№09-01-021/7, 09-01-021/8,09-01-021/9 від 05.01.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позапланова перевірка дотримання вимог законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування була проведена безпідставно, з порушенням статей 4, 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", зокрема п'ять робочих днів. Також, зазначення у акті перевірки про прийняття особистої участі позивача не відповідає дійсності так, як з 15.12.2016 по 18.12.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_3 перебувала за кордоном України, про що свідчить відмітка у закордонному паспорті, крім цього, позивача вчасно не повідомили про проведення вказаної перевірки. Також, позивач вважає порушенням процедури розгляду справи про накладення фінансових санкцій за порушення вимог законодавства про працю, визначеної Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, з мотивів неналежного сповіщення позивача про дату, час і місце розгляду та порушення строку розгляду справи про накладення фінансових санкцій за порушення вимог законодавства про працю. Разом з цим, позовні вимоги мотивовано прийняттям оскаржуваних припису та постанов виключно на припущеннях та без урахування фактичних обставин, які не відповідають дійсності. Водночас, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 при оскарженні постанови №09-01-021/9 від 05.01.2017 визнає недотримання вимог статті 83 Кодексу законів про працю України, при цьому, не погоджується з висновками відповідача щодо порушень вимог підпунктів 2.5, 7.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, пункту 1 частини 1 статті 36, частини 1 статті 53 Кодексу законів про працю України та розміром застосованої фінансової санкції без врахування встановленої законом на момент виявлення порушення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях (а.с.79-81). Просив позов задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення заявленого позову заперечила з підстав, наведених в письмовому запереченні (а.с.52-56). В обґрунтування своєї правової позиції зазначила, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства. У задоволені позову просила відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно Положення про Управління Держпраці, затвердженого наказом Держпраці від 04.02.2016 №8, управління Держпраці в Івано-Франківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується.

У відповідності до підпункту 8 пункту 4 Положення, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, згідно покладених на нього завдань, здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

На підставі наказу від 13.12.2016 №1283-Д та направлення на перевірку від 13.12.2016 №04-13/15-10/6786 головним державним інспектором відділу з питань за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Івано-Франківській області Василечко Т.Я. було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Підставою проведення перевірки став лист Управління праці Івано-Франківської міської ради від 28.09.2016 про виявлення неоформленого працівника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка стажується без оформлення трудового договору у магазині «Лолі», який належить позивачу (а.с.87) та згода на проведення позапланової перевірки Державної служби України з питань праці (а.с.65).

У відповідності до пункту 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем дотримано вимоги вказаного Порядку, які передбачені для здійснення позапланової перевірки позивача.

За результатами проведення позапланової перевірки 22.12.2016 було складено Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №09-01-0102/689, відповідно до якого виявлені порушення: частин 1 та 3 статті 24, пункту 1 частини 1 статті 36, частини 1 статті 53, статей 83, 106 Кодексу законів про працю України, підпунктів 2.5, 7.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" (а.с.19-32).

22.12.2016 Управління Держпраці в Івано-Франківській області видано припис №09-01-0102/689-587 про усунення виявлених перевіркою порушень та дотримуватись норм законодавства про працю (а.с.33-34).

Розглянувши акт перевірки №09-01-0102/689, заступником начальника Управління Держпраці у Івано-Франківській області встановлено порушення вимог вказаного в акті перевірки законодавства, також статті 107 Кодексу законів про працю України, та на підставі абзаців 2, 4, 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України 05.01.2017 прийнято постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №№09-01-021/7, 09-01-021/8, 09-01-021/9 (а.с.35-37).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить за наступного.

Щодо підставності та відповідності вимогам законодавства постанови №09-01-021/7 від 05.01.2017 суд зазначає наступне.

Вказана постанова прийнята відповідачем у зв'язку із встановленим порушенням частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, відповідальність за яке передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 цього Кодексу.

Згідно частин першої та третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до зафіксованого в акті, під час перевірки на робочому місці була працівниця ОСОБА_6, яка надала пояснення про те, що вона працює у позивача з 05.12.2016 на посаді продавця жіночого одягу в магазині "Лолі", по вул. Грушевського 11, м. Івано-Франківськ, позивач прийняла її на роботу з випробуванням та обіцяла виплачувати заробітну плату 2000-2500 грн., трудову книжку не вимагала та обіцяла офіційно працевлаштувати (а.с.29, 68).

Вказане позивач спростовує тим, що ОСОБА_6 не перебувала із нею у трудових відносинах, пояснення писала зі слів інспектора, невірно розуміючи поняття, які використовувала у поясненні. Зміст пояснень не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 вказане не підтверджує та зазначає, що магазин відкрила на прохання позивача на кілька годин для приходу електрика, при цьому перевіряючий зайшов у приміщення магазину. Також, зазначено, що інспектор запевнив ОСОБА_6 про формальність такого пояснення та необхідність формулювання саме такого змісту.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи (частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В судовому засідання ОСОБА_6, допитана в якості свідка, підтвердила доводи позивача та вказала про те, що надане нею пояснення від 19.12.2016 не відповідає дійсності, оскільки фактично трудові обов'язки нею не виконувались, заробітна плата нею не отримувалась. Перебування в приміщенні магазину під час перевірки пояснила намірами в майбутньому працевлаштуватись на роботу, та необхідністю ознайомлення із специфікою роботи магазину та заперечила факт обслуговування покупців. Крім цього, пояснила, що на прохання позивача, з якою перебуває у дружніх відносинах нею в неробочий день було відімкнено магазин для надання доступу спеціалісту до електричних мереж.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка головний державний інспектор відділу з питань за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Івано-Франківській області Василечко Т.Я. достеменно не підтвердив факту виконання громадянкою ОСОБА_6 будь-яких дій, які б свідчили про виконання останньої трудових обов'язків.

Згідно зі статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, зокрема письмові пояснення ОСОБА_6, покази свідків, судом встановлено, що висновки відповідача про факт допуску до роботи ОСОБА_6 як працівниці магазину є необґрунтованими, а сам зміст пояснень щодо стажування ОСОБА_6 є суперечливим та спростовується показами свідків.

Враховуючи наведене, відповідачем не доведено факт допуску до роботи ОСОБА_6, як працівника без укладення трудового договору, що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи наведене, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-01-021/7 від 05.01.2017 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності прийняття постанови № 09-01-021/8 від 05.01.2017 суд зазначає наступне.

Вказана постанова прийнята відповідачем за встановлене порушення вимог статей 106, 107 Кодексу законів про працю України, відповідальність за яке передбачено абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статі 106 цього Кодексу, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Статтею 107 Кодексу законів про працю України визначено, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

В обґрунтування висновку щодо наявних порушень відповідачем зазначено, що згідно табелю обліку робочого часу працівниця ОСОБА_7 працювала 14.10.2016, який є святковим днем, і оплата за вказаний день повинна здійснюватись у подвійному розмірі.

При цьому, врахувавши відпрацьовані вказаним працівником години 14.10.2016 з посиланням на статтю 73 Кодексу законів про працю України, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог статті 106 та статті 107 вказаного Кодексу.

Доказом, який підтверджує факт виходу на роботу 14.10.2016 у акті зазначено табель обліку робочого часу, а нездійснення оплати праці за понаднормовий час у подвійному розмірі розрахункові відомості та видатковий касовий ордер.

При цьому, в судовому засіданні представником позивача зазначено, що таке твердження є безпідставним, оскільки відповідачем не враховано можливість наявної механічної помилки при складанні табелю обліку робочого часу і, як наслідок, відповідність сум, зазначених у розрахункових документам, - належним до виплати сумам.

З вказаного приводу слід зазначити, що в обґрунтування заявлених вимог представник позивача заперечив факт роботи працівниці 14.10.2016, оскільки вказаний день є святковим, а магазин «Лолі» у вказаний день не працював, жодних наказів про необхідність виходу ОСОБА_7 на роботу у святковий день підприємцем не видавалось.

При цьому, відповідачем не враховано, що зазначення відпрацьованих годин 14.10.2016 працівниці ОСОБА_7 є наслідком механічної помилки, допущеної при складанні табелю обліку робочого часу. Після встановлення такої помилки позивачем 23.12.2016 було видано наказ № 1-о про виправлення друкарської помилки при заповненні табеля робочого часу за жовтень 2016 року по найманому працівнику ОСОБА_7 (а.с.43) та внесено виправлення до табелю робочого часу та відзначено 14.10.2016 як вихідний день (а.с.44).

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що з врахуванням наказу №1-о від 23.12.2016, наявність табелю обліку робочого часу, на який посилається відповідач, є недостатнім доказом, для встановлення факту порушення позивачем статті 106 та статті 107 Кодексу законів про працю України. Інших доказів, які б підтверджували факт роботи магазину «Лолі» 14.10.2016 відповідачем не надано.

За таких обставин, постанова №09-01-021/8 від 05.01.2017 є необґрунтованою, тобто прийнята без врахування всіх обставин, які мають значення для її прийняття та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови №09-01-021/9 від 05.01.2017 судом зазначає наступне.

Вказана постанова прийнята у зв'язку із встановленими актом перевірки порушеннями вимог пункту 2.5 глави 2, підпункту «б» абзацу 1 пункту 7.1 глави 7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, пункту 1 частини 1 статті 36, частини 1 статті 53, статті 83 Кодексу законів про працю України, частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», відповідальність за порушення яких передбачена абзацом 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно з частиною 1 статті 53 Кодексу законів про працю України, напередодні святкових і неробочих днів (стаття 73) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 цього Кодексу, скорочується на одну годину як при п'ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Статтею 83 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією.

Слід зазначити, що є безпідставним зазначення підставами для прийняття вказаної постанови порушення позивачем вимог підзаконного нормативного акту - Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

У відповідності до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, юридичні особи несуть відповідальність у вигляді штрафу - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Зокрема, є помилковим твердження відповідача щодо поширення норм статті 265 Кодексу законів про працю України на встановлені порушення підзаконного нормативного акту - Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, оскільки терміном "законодавство" охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України та законів України.

Вказана інструкція не є актом трудового законодавства в розумінні статті 265 Кодексу законів про працю України, а тому покладення відповідальності за її порушення у зазначеному порядку є безпідставним.

Однак, серед підстав прийняття оскаржуваної постанови є встановлений факт несвоєчасної виплати при звільненні працівнику ОСОБА_7 грошової компенсації за два дні невикористаної відпустки. Вказана обставина не заперечується сторонами і є порушенням вимог статті 83 Кодексу законів про працю України. Зазначене порушення є самостійною підставою для застосування відповідальності передбаченої статтею 265 Кодексу законів про працю України. Враховуючи вказане, у відповідача були підстави для прийняття постанови про застосування штрафу в розмірі мінімальної заробітної плати згідно №09-01-021/9 від 05.01.2017.

При цьому, приймаючи оскаржувану постанову та визначивши штраф у розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 3200,00 грн. відповідачем помилково не застосовано норми, які діяли на момент вчинення правопорушення. Оскільки станом на момент порушення позивачем вимог статті 83 Кодексу законів про працю України законодавчо визначений розмір мінімальної заробітної плати складав 1450,00 грн. штраф згідно оскаржуваної постанови повинен був складати саме цю суму.

За таких обставин, постанову №09-01-021/9 від 05.01.2017 слід визнати протиправною та скасувати в частині визначення штрафу в розмірі 1750,00 грн., а в задоволенні решти позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Однією із вимог, заявлених позивачем є вимога про визнання протиправним та скасування припису №09-01-0102/689-587 від 27.12.2016 прийнятого за результатами перевірки позивача. Вказаний припис містить фіксацію норм законодавства, які на думку відповідача порушив позивач, вимогу усунути порушення вимог вказаного законодавства та вимогу дотримуватись норм законодавства про працю.

У відповідності до підпункту 50 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

Згідно пункту 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання.

При цьому, оформлення припису у вигляді загальних формулювань встановлених порушень норм законодавства без конкретного опису такого порушення та вимога про усунення порушень норм законодавства без зазначення конкретних дій, які повинна вчинити особа, є недопустимими, з врахуванням обов'язку його виконання особою, якій спрямована вказана вимога та можливості притягнення її до відповідальності за невиконання вимог цього припису. Вказане стосується і вимоги оскаржуваного припису дотримуватись позивачу норм законодавства про працю.

Крім цього, під час розгляду справи встановлено, що оскаржуваний припис ґрунтується на порушеннях, наявність яких не підтверджена під час розгляду справи, в зв'язку з вищевказаним припис №09-01-0102/689-587 від 27.12.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області (код 39784625) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1632,00 гривні.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис №09-01-0102/689-587 від 22.12.2016.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-01-021/7 від 05.01.2017.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-01-021/8 від 05.01.2017.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-01-021/9 від 05.01.2017 в частині накладення штрафу в розмірі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області (код 39784625) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір в розмірі 1632 (одна тисяча шістсот тридцять дві) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 13.03.2017.