Справа № 820/16572/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року м. Київ К/800/25404/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року

у справі № 820/16572/14

за позовом ОСОБА_2

до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківсського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни

третя особа: ОСОБА_4

про скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (далі - Реєстраційна служба), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни (далі - Державний реєстратор), третя особа: ОСОБА_4, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила скасувати рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0727 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 № НОМЕР_2 від 01 серпня 2013 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2015 року позов задоволено. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення цього суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані наявністю правових підстав для скасування оспорюваного рішення відповідача від 01 серпня 2013 року № НОМЕР_2.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Державний реєстратор просив залишити таку без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги відповідно до ст. 220 КАС України.

Судами встановлено, що згідно з пунктом 4 Додатку № 1 «Перелік громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки» до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 03 липня 2013 року № 1206/13 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер НОМЕР_1), за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0727 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення Харківської міської ради та за заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятою відповідачем 18 липня 2013 року за реєстраційним номером 2064089, яку подала ОСОБА_4, Державний реєстратор прийняв рішення від 01 серпня 2013 року № НОМЕР_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за ОСОБА_4

02 серпня 2013 року Реєстраційна служба на ім'я ОСОБА_4 видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року, у цивільній справі № 642/1394/13 (н/п 2/642/176/14) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська рада, Реєстраційна служба, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 4 Додатку № 1 «Перелік громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки» до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 03 липня 2013 року № 1206/13; визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 серпня 2013 року, індексний номер 7499306, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 03 липня 2013 року № 1206/13 в частині передачі у власність третій особі земельної ділянки, на підставі якого Державний реєстратор прийняв оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнано незаконним та скасовано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 травня 2014 року у цивільній справі № 642/1394/13 (н/п 2/642/176/14), а тому наявні правові підстави для скасування рішення Державного реєстратора від 01 серпня 2013 року № НОМЕР_2.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з правомірності дій та оспорюваного рішення Державного реєстратора, оскільки підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_4 не було.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначено Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Положеннями ч. 4 ст. 9 Закону № 1952-IV встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначено ст. 24 Закону № 1952-IV.

Ч. 2 ст. 24 Закону визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як установлено судами попередніх інстанцій, оспорюване рішення від 01 серпня 2013 року № НОМЕР_2 Державний реєстратор прийняв за наявності на той час передбачених законодавством підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Водночас, визначені Законом № 1952-IV підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень були відсутні. Отже, таке рішення відповідача прийнято законно та є правомірним.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до змісту п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту ст. 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Зважаючи на викладене, за відсутності встановлення протиправності рішення Державного реєстратора від 01 серпня 2013 року № НОМЕР_2, таке рішення не може бути скасованим, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції прийняв обґрунтоване рішення про відмову у позові, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: