Справа № 826/12093/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови № 47400818 від 25.07.2016 року,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з даним позовом в якому просив скасувати постанову Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника від 25.07.2016 року ВП № 47400818.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права , просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися.

Враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, а також те, що до суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь в справі не прибули, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, відсутні клопотання про розгляд справи за їх участю, колегія суддів ухвалила про апеляційний розгляд справи у відсутності сторін. Фіксування судового процесу в порядку ст..41 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 29.04.2015 року відкрито виконавче провадження №47400818 з примусового виконання постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м Києві №19/13 від 28.01.2013 року про стягнення з ПрАТ "Лекс Холдинг" штрафу.

25.07.2016 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про арешт коштів боржника.

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», вважаючи постанову про арешт коштів боржника протиправною, звернувся з даним позовом в суд.

В обґрунтування доводів позову, позивач вказує на те, що відповідачем було накладено арешт на суму коштів, що 10 разів перевищує суму боргу за виконавчим документом. Вважає зазначені порушення такими, що порушують права та законні інтереси боржника, якій є клієнтом ПАТ «ВТБ Банк».

Також, позивач, як на порушення своїх прав вказує, що 08.07.2013 між ПАТ «ВТБ Банк» та ПраТ «Лекс Холдинг» укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит на умовах та в строки, визначені даним Договором, а також сплатити Плату за кредит та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором. Станом на час прийняття оскаржуваної постанови товариством кредит не повернуто. Разом з тим, рахунки ПраТ «Лекс Холдинг», на які оскаржуваною постановою державного виконавця накладено арешт, використовуються для виконання товариством своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, а також для реалізації Банком права на самостійне договірне списання коштів для виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову, та вказував, що оскаржувана постанова державного виконавця є правомірною, оскільки боржником не виконано рішення у добровільному порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 6 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.32 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 52 Закону № 606-XIV визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Положеннями вказаною статті визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно зі статтею 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Позивачем не надано доказів щодо порушення відповідачем положень Закону України «Про виконавче провадження» під час прийняття оскаржуваної постанови, не доведено, що відповідачем не дотримано порядок та підстави звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, передбачені статтями 52, 57 Закону № 606-ХІV. Як і не доведено, що боржник у визначені частиною другою статті 25 цього Закону надав документального підтвердження самостійного виконання рішення, тобто відпали підстави за наявності яких у відповідача виникло право прийняття оскаржуваного рішення.

Як і відсутні докази скасування постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м Києві №19/13 від 28.01.2013 року та постанови ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 29.04.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 47400818 з виконання вказаної постанови органу ДАБК.

Також, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, та звертає увагу на те, що судовими рішеннями в справах № 970/2627/13 та 826/11493/15 за наслідками оскарження зазначених постанов в судовому порядку ПрАТ «Лекс Холдинг» в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Позивачем не доведено порушення його прав оскаржуваним рішенням у сфері публічно-правових відносин.

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що стаття 60 Закону № 606-XIV є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Також, позивач на обґрунтування протиправності спірної постанови посилався на той, факт, що в її мотивувальній частині зазначено, що боржником самостійно не виконано рішення суду, в той час як на примусовому виконання перебуває інший документ - постанова Інспекції державно-будівельного контролю у м.Києві. Крім того, зазначає, що державним виконавцем неправильно вказано найменування стягувача у виконавчому провадженні та суму штрафу, що підлягає стягненню з ПрАТ «Лекс Холдинг» .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що допущення в постанові про арешт коштів боржника технічної помилки, не може бути самостійною підставою для її скасування. Обставина, на яку посилається позивач, може бути підставою для звернення до відповідної посадової особи в порядку визначеному ч. 3 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про виправлення помилки, а не підставою для скасування постанови про арешт коштів боржника.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують .

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 13.03.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.