Справа № 607/9126/16-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Справа № 876/1365/17

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря Мельничук Б. Б.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 30 вересня 2016 року по справі № 607/9126/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, яким просить визнати протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо призупинення виплати їй пенсії та зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відновити в межах строку позовної давності виплату призначеної їй пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває на обліку у відповідача та одержувала пенсію призначену їй як інваліду 3 групи з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 01 квітня 2015 року відповідач припинив виплату їй вказаної пенсії, покликаючись на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII. Позивач звернувшись в червні 2016 року до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відновлення виплати пенсії з 01 червня 2015 року, однак листом №228/с-11 від 21 червня 2016 року їй відмовлено у виплаті пенсії. Вважаючи таку відмову протиправною просить відновити виплату пенсії з 01 червня 2015 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 червня 2015 року.

Зобов'язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відновити з 21 грудня 2015 року виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності ОСОБА_1, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У апеляційні скарзі зазначає, що статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи, учасників бойових дій та осіб, на яких поширюється чинність п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Оскільки позивачка працює на посадах державного службовця тому виплата пенсії з 01.04.2015 року є правомірною.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про часткове задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області як отримувач пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та одночасно працює на посаді головного економіста департаменту фінансів Тернопільської ОДА, яка відноситься до посад державної служби.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від» 02 березня 2015 року як пенсіонер, який працює на посаді державного службовця, виплату пенсії по інвалідності позивачці призупинено, починаючи з 01 квітня 2015 року, з приводу чого позивачка звернулась до відповідача із заявою про відновлення виплати пенсії їй з 01 червня 2015 року відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Листом №228/С-11 від 21 червня 2016 року Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовило позивачці у поновленні виплати пенсії, оскільки ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911VIII) передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи, учасників бойових дій та осіб, на яких поширюється чинність п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу, призначені пенсії не виплачуються.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Дана норма закону чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу».

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однонредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Оскільки закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, а тому з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом не призначаються.

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про чатсково помилкове застосування норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи судом першої інстанції.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Позивач, працюючи на посаді державного службовця після призначення пенсії, продовжила сплату обов'язкових платежів, є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню в розумінні статті 11 вказаного Закону.

З 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, пп. 2 п.12 розділу 1 якого внесені зміни в ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких:

Тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», тому в період з 01.04.2015 по 31.12.2015 пенсія, призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» її не повинна виплачуватись.

Станом на 01.06.2015 посада, на якій працювала позивач, передбачала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

З 01.06.2015 особам, які підпадають під дію Закону України «"Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01.06.2015 перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Такої ж правової позиції притримується Верховний Суд України у своєму рішенні від 24.05.2016 по справі №21-948а16.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що з 01.06.2015 по 31.12.2015 виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у ст. 47 вказаного Закону підстав для її невиплати.

В той же час, відповідно до підпункту 2 пункту 22 розділу першого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 внесено зміни у частину першу статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно з яких:

Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

З аналізу наведеної норми слід зробити висновок, що особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, у разі визнання неконституційним Конституційним Судом України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015р., цей закон втратить чинність з дня ухвалення рішення про його неконституційність.

При цьому колегія суддів зазначає, що на час розгляду справи норми Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 в частині внесення змін до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не було визнано неконституційним, тобто спірні відносини у 2016 році врегульовано саме цим законом.

Беручи до уваги наведене, а також те що позивач продовжує працювати на посаді, яка віднесена до державної служби, призначена їй пенсія згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року до звільнення не виплачуються, а тому вимога про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії по 3 групі інвалідності у 2016 році задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.06.2016 ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про поновлення виплати з 01.06.2015 пенсії по інвалідності, отже з цієї дати можна вважати, що позивач дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Взявши до уваги, що позивач жодними доказами не обґрунтувала поважність причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів приходить до переконання, що таких пропущений без поважних причин, а тому позовні вимоги, які виходять за межі строку звернення до суду, слід залишити без розгляду.

З огляду вищенаведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, а саме визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в поновленні та виплати позивачу спірної пенсії та зобов'язати поновити її виплату в межах строку звернення до суду в період з 21.12.2015 до 31.12.2015 та виплатити недоотримані кошти.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було частково неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задоволити чатстково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 30 вересня 2016 року по справі № 607/9126/16-а скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити частково.

Визнати протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відновити виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності ОСОБА_1, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 21 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Адміністративний позов в частині вимог з 01.06.2015 по 20.12.2015 залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь в справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Довга О.І.

Запотічний І.І.

Повний текст постанови складено 14 березня 2017 року