Справа № 820/5401/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 р.Справа № 820/5401/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2016р. по справі № 820/5401/16

за позовом ОСОБА_1

до Східної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 26.09.2016 року № 86/1304 на суму 12 500,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 26.09.2016 року № 86/1304 на суму 12500,00 грн.

Східна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції припустився помилки через застосування правових норм без додержання їх дійсного законодавчого змісту та надання невірної правової оцінки обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що у Рішенні Харківської міської ради 7 скликання у частині 2 вирішено, що це рішення набирає чинності з дня його опублікування і застосовується з 01.01.2016 року. Посилається на вимоги ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 02.06.2016 №1405 та вважає , що прийняте на виконання п.4 Прикінцевих положень вказаного Закону оскаржуване рішення Харківської міської ради жодним чином не суперечить положенням Податкового кодексу України, а навпаки, затверджене ним, серед іншого, Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові фактично повністю дублює зміст вимог ст. 266 цього кодексу, що визначає порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також, посилається на ст. 147 Конституції України. Вказує, що питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначаються виключно Податковим кодексом України і не можуть ставитися у залежність від дії підзаконного нормативно-правового акту. Вважає, що при винесенні рішення судом першої інстанції було проігноровано те, що відповідно до положення п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» Конституційним Судом України неконституційними не визнавались, а отже у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що вказана норма чинного законодавства не відповідає ст. 58 Конституції України. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає постанову суду першої інстанції правомірною , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки "LAND ROVER", модель "RANGE ROVER SPORT", об'єм двигуна 2993 куб. см., номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з наявністю у позивача вищезазначеного автомобіля, відповідачем відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.09.2016 року № 86/1304 , яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 12 500,00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , однак з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Базою оподаткування у відповідності до п. п. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. п. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п. п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Законом України від 24.12.2015 №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (далі - Закон №909) внесені зміни до Податкового кодексу України (далі - Кодекс), зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Кодексу визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування Податкового кодексу України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №909-VIII), стали легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до підпункту 267.2.1 п. 267.2 статті 267 Кодексу така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Органи внутрішніх справ, як зазначено в підпункті 267.6.3 п.267.6 ст. 267 ПК України, зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 року № 563 «Про затвердження форми відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку» затверджено форму відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку за місцем реєстрації об'єкта оподаткування (форма Л).

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата була установлена в розмірі 1 378 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 р. складали 1 033 500 грн.

Отже, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 у відповідності до підпункту 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України була затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі зе текстом - Методика).

Як зазначено в пункті 1 Методики остання встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Середньоринкова вартість автомобіля, як зазначено в п.2 Методики, розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі за текстом - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 р. № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сер = Цн * (Г /100) * (1 ± (Гк /100),

де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

В додатку 2 до Порядку вказано, що нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів складає 27 тис. км., а також наводиться таблиця значень коефіцієнта коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням різниці між фактичним та нормативним середньорічним пробігом транспортних засобів.

Відповідно до пункту 12 Методики коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

Згідно з пунктами 4, 13 Методики Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку. Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Підсумовуючи викладене вище, Мінекономіки розраховує та подає ДФС інформацію про автомобілі в період з 10 січня до 1 лютого базового податкового періоду.

В той же час, постанова Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, якою була затверджена Методика, набрала чинність 19.02.2016 року, що унеможливлює виконання приписів пунктів 4, 13 Методики у встановлені в ній строки.

Згідно з пунктами 4, 13 Порядку джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства. Середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної» марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення.

Пунктом 14 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Згідно з пунктом 14 Порядку Мінекономрозвитку забезпечує режим роботи офіційного веб-сайту, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість транспортних засобів шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску та пробіг, а також роздрукувати зазначену інформацію з реквізитами Міністерства.

Однак, згідно з пунктом 13 Порядку середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення.

Відповідач повинен був при розрахунку податкового зобов'язання встановити вартість автомобіля з урахуванням приписів ст. 267.2.1 п. 267.2 статті 267 Податкового Кодексу України (в редакції на момент спірних відносин).

З пояснень представника відповідача встановлено, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу марки "LAND ROVER", модель "RANGE ROVER SPORT", об'єм двигуна 2993 куб. см., 2015 року випуску визначена на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Представником відповідача в підтвердження правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення скрін-шот з веб-сайту Мінекономрозвитку, з якого не вбачається, що розрахунок здійснено відповідачем з врахування всіх показників визначених статтею Податкового кодексу України для віднесення транспортного засобу до об'єкту оподаткування, та час на якій визначена застосована ціна нового автомобіля та відповідно розрахована середньоринкова вартість автомобіля.

Крім того, у відповідному полі "Пробіг, км" - зазначено "1", що автоматично спричинило при визначенні коефіцієнту Гк в формулі розрахунку максимального значення, яке призводе до визначення вищої ціни. Однак , дані про фактичний пробіг автомобіля відсутні, а вартість автомобілю з урахуванням року випуску за розрахунком відповідача менше ніж 750 заробітних плат.

При цьому, колегія суддів зазначає, що законодавство не передбачає право податкового органу в разі відсутності даних про фактичний пробіг визначати його самостійно, чи як середньо нормативний, чи як відсутній, чи в інший спосіб. Відповідні положення в законі та Методики та Порядку відсутні.

З скрін-шоту не можливо встановити дату розрахунку, а відповідно встановити правильне визначення середньо ринкової вартості.

Також, не можливо встановити джерело інформації та данні станом на який час застосовані в розрахунку зробленому самостійно відповідачем в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, представником відповідача не надано до суду належного доказу в підтвердження правильного визначення вартості транспортного засобу у визначений законодавством спосіб.

Отже, з врахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду достатніх та допустимих доказів того, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем було враховано всіх істотних обставин, за яких слід вважати, що належний позивачу транспортний засіб є об'єктом оподаткування, а тому він не зобов'язаний сплачувати транспортний податок.

Положеннями підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Таким чином, питання справляння транспортного податку, хоча, що він і відноситься до місцевих податків, визначається Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.п. 267.1.1. п.267.1. ст.267 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно п.п. 267.4. ст.267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Слід зазначити, що податок являє собою інструмент владного впливу держави в суспільних інтересах, оскільки по своїй суті є соціальним обов'язком, від виконання якого залежить суспільний розвиток.

Відповідно до п.п. 267.5.1. п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (п. п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України).

При цьому , колегія суддів зазначає на помилковість доводів позову та суду першої інстанції щодо відсутності підстав нарахування податку в зв'язку з його неналежним встановленням у 2016 році.

Норми Податкового кодексу України (з урахуванням змін), що стосуються справляння транспортного податку неконституційними не визнані, є обов'язковими для застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду , переглянувши судове рішення в межах позовних вимог, вважає , що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Східної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2016р. по справі № 820/5401/16 залишити без змін.

Стягнути на рахунок Державної судової адміністрації (банківські реквізити - отримувач ГУК у м. Києві, МФО 22030106, , банк Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, рахунок 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106, код отримувача 820019) судовий збір в розмірі 606,32 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Східної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 13.03.2017 р.