Справа № 750/12618/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Шутовської І Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернулася в Деснянський районний суд міста Чернігова за позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії скасовано норми, які передбачали право державного службовця на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою, а тому у відповідача були відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відмовляючи в перерахунку пенсії, відповідач діяв всупереч ст. 22 Конституції України, якою прямо забороняється звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до них.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини та наданим доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки медико-соціальної (експертної) комісії серії МСЕ - ЧНВ № 329017 від 13 березня 2009 року (а.с. 6).

Позивач перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 80% суми заробітної плати державного службовця, з якої сплачено внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

24 листопада 2016 року позивач звернулася до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013, до якої додала довідку про розмір заробітної плати державного службовця, видану Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області від 14.11.2016 № 139 (а.с. 9).

Листом від 16 грудня 2016 року № 23821/05 Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України відмовило позивачу в перерахунку пенсії, оскільки чинним законодавством проведення такого перерахунку не передбачено, а тому відсутні законні підстави для його здійснення (а.с. 7-8).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакції, що була чинною до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2)іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, установлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію.

За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 зазначений пункт Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 було виключено.

Згідно зі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній з 01.01.2015 до 01.05.2016 умови та порядок перерахунку призначених пенсій державних службовців визначалися Кабінетом Міністрів України.

Вказана стаття Закону № 3723-ХІІ взагалі втратила чинність, у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII з 01 травня 2016 року.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким у свою чергу, не передбачено право державних службовців на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням грошового забезпечення працюючих державних службовців.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним до 01 січня 2015 року, а саме статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ у відповідній редакції, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою, і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось і станом на травень 2016 року воно не регламентувало ані права особи на перерахунок її пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого державного службовця, ані порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що пенсія позивачу призначена на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, а її перерахунок позивач просить здійснити за ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, яка діяла до 01 січня 2015 року та дійсно передбачала можливість перерахунку пенсії державного службовця в разі підвищення розміру заробітної плати особи, працюючої на аналогічній посаді, і пунктом 4 Постанови № 865 визначались умови такого перерахунку, разом з тим, на момент збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця за посадою, з якої позивач вийшла на пенсію, та на момент її звернення до відповідача із заявою від щодо перерахунку її пенсії з цих підстав, законодавство змінилось, стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ втратила чинність, а Постанову № 865 було викладено в іншій редакції, яка не закріплює права особи на перерахунок пенсії з цих підстав, і жодним іншим нормативно-правовим актом також не визначено, ані таке право особи, ані порядку (механізму) перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати та умов його здійснення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії на підставі відповідної довідки не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 484/1671/16-а (К/800/26605/16) та від 07 листопада 2016 року у справі № 740/2859/16-а (К/800/29991/16).

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що прийняття відповідачем рішення про відмову у перерахунку пенсії позивача не призвело до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Також колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст.37-1 Закону України «Про державну службу» і постанови №865 у редакціях, чинних на момент призначення їй пенсії.

Разом з цим, відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата, тобто позивач, отримуючи пенсію щомісяця, була обізнана щодо її розміру.

При цьому, підставою для звернення до суду стало підвищення заробітної плати працюючих державних службовців за постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013, яка є нормативно-правовим актом, що був оприлюднений в офіційних виданнях, зокрема в Урядовому кур'єрі від 15.12.2015 р. № 234 та в Офіційному віснику України від 25.12.2015 р. № 100, а отже позивач мала реальну можливість завчасно ознайомитися з вказаною постановою КМУ, подати відповідну заяву до органів ПФУ та в разі відмови звернутися до суду з відповідним позовом у межах шестимісячного строку.

Однак, позивач звернулась до суду з даним позовом лише 23 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку, визначеного у ч. 2 ст. 99 КАС України, а тому позовні вимоги за період з 01.12.2015 по 22.06.2016 підлягають залишенню без розгляду, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01.12.2015 по 22.06.2016 з залишенням зазначеної частини позовних вимог без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст., 99, 100, 195, 196, 198, 200, 206 , 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 січня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за період з 01.12.2015 по 22.06.2016 - скасувати.

Позовні вимоги за період з 01.12.2015 по 22.06.2016 - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 16 березня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю.Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.