Справа № 2а/2570/4271/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/4271/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Розмовенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова до Головного управління юстиції в Чернігівській області про визнання дій незаконними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

16.08.2011 року позивач, Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції в Чернігівській області, в якому просить визнати незаконними дії старшого державного виконавця щодо винесення постанов від 05.08.2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн. та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 45,62 грн. у виконавчому провадженні № 27748784 про зобовязання управління вчинити певні дії на користь ОСОБА_1, згідно виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова від 19.07.2011 року № 2а/2506/10837/11 і скасувати вказані постанови.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 27748784 від 22.07.2011 року отримана позивачем 26.07.2011 року, а постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн. та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 45,62 грн. винесена державним виконавцем Курилець В.І.- 05.08.2011 року, тобто передчасно, оскільки строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ще не закінчився. Також зазначив, що вимоги статті 25 Закон України «Про виконавче провадження» не містять порядку стягнення виконавчого збору за рішеннями суду, які підлягають негайному виконанню. Таким чином, для стягнення виконавчого збору державний виконавець повинен допустити розумний строк для самостійного виконання рішення суду, зважаючи на характер виплат, які необхідно здійснити, та умови виконання судових рішень про перерахунок та виплату таких виплат. Крім того зазначив, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. За таких обставин позивач вважає дії державного виконавця незаконними, а постанови від 05.08.2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн. та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 45,62 грн. у виконавчому провадженні № 27748784 такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення, в яких просив справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до вимог чинного законодавства та зазначив наступне. В провадженні Головного управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавчий лист Деснянського районного суду м. Чернігова № 2-а/2506/10837/11 від 19.07.2011 року. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2011 року позивачу встановлено негайне виконання рішення суду та в пункті 3 резолютивної частини попереджено, що у разі невиконання рішення в наданий строк (негайно) буде розпочато примусове виконання із стягненням виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій, а оскільки боржником згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» не було надано документального підтвердження повного виконання рішення державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення. Постанова про відкриття виконавчого провадження позивачем отримана, але рішення суду у встановлений строк не виконано. За таких обставин, за невиконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк, відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 45,62 грн.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова по справі № 2-а/2506/10837/11 зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова провести ОСОБА_1 з 29.03.2011 року перерахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2010 рік та провести виплату не донарахованої пенсії за цей період.

19.07.2011 року видано виконавчий лист № 2-а/2506/10837/11.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

На виконання виконавчого листа старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області 22.07.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 27748784, якою позивачу встановлено негайне виконання рішення суду з дня її отримання. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем отримана 26.07.2011 року.

05.08.2011 року старшим державним виконавцем Курилець В.І. підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області винесено постанову ВП № 27748784 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360,00грн. та складено акт б/н про витрати на проведення виконавчих дій, затверджений начальником підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області і винесено постанову ВП №№ 27748784 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 45,62 грн. , а також направлено на адресу вимогу за № 1081-5 про надання 5-денного терміну для виконання рішення суду з дня отримання вимоги і повідомити про її виконання.

Копії зазначених постанов, акт про витрати на проведення виконавчих дій та вимогу супровідними листами від 05.08.2011 року № 1201-5 направлено до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова.

Аналізуючи встановлені факти, суд зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем склалися з приводу правомірності винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, у процесі примусового виконання рішення суду у виконавчому провадження ВП №27748784.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах, згідно частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 2 цього Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавця, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (202/98ВР).

Згідно із частиною 2 статті 1 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Правову основу діяльності державної виконавчої служби, згідно із статті 2 зазначеного Закону, становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до частини 2 статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Стягнення державним виконавцем із боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій врегульовано статтями 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктами 4.15. і 4.16. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/53 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі Інструкція).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом вищевказаної норми, виконавчий збір стягується з боржника у разі, ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення та не виконання боржником рішення майнового характеру у строки встановлені частиною другою статті 25 цього Закону.

Таким чином, для того, щоб виникли підстави для стягнення виконавчого збору, державний виконавець повинен фактично виконати рішення (виконавчий документ). Якщо боржник, виконав рішення самостійно навіть після спливу строку, встановленого для самосітйного його виконання, виконавчий збір не стягується. Тобто умовою для стягнення виконавчого збору є фактичне примусове виконання судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на момент прийняття постанов ВП №27748784 про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова УПФ виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, а саме: на 05.08.2011 року, строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, передбачений частиною 6 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» не закінчився, оскільки постанова отримана позивачем 26.07.2011 року, про що свідчить відбиток штампу про її реєстрацію (а.с.7).

За таких обставин оскаржувані постанови прийняті державним виконавцем передчасно, без законних підстав для їх прийняття.

Щодо постанови від 05.08.2011 року ВП №27748784 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360,00грн., суд звертає увагу, також, на наступне.

Виконавчий збір відповідно до частини 2 статті 28 Закону «Про виконавче провадження» не стягується за виконавчими документами, зокрема про стягнення періодичних платежів.

Виконавчий збір по даній справі стягнуто за виконавчим документом, яким зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова провести ОСОБА_1 з 29.03.2011 року перерахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2010 рік та провести виплату не донарахованої пенсії за цей період, яка в розумінні статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» є щомісячною пенсійною виплатою, тобто є періодичним платежем.

Щодо постанови від 05.08.2011 року ВП №27748784 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, суд звертає увагу, також, на наступне.

Пунктом 7 частини 4 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що до витрат на організацію та проведення виконавчих дій належать кошти, витрачені на інші необхідні витрати для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Відповідно до абзацу 9 пункту 4.15.1. Інструкції до інших витрат на організацію виконавчих дій належать витрати на виплату винагороди державним виконавцям, зокрема: придбання службових житлових приміщень; придбання службових приміщень; страхування державних виконавців; забезпечення державних виконавців форменим одягом; матеріально-технічне забезпечення діяльності служби, у тому числі: придбання канцелярських та господарських товарів; підписка або передплата періодичних, довідкових та інформаційних видань; придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю; витрати транспортних послуг, утримання транспортних засобів та оренда транспортних засобів, у тому числі грошова компенсація за використання державними виконавцями власного автотранспорту; оренда приміщень; ремонт та обслуговування оргтехніки; поштові витрати та витрати на послуги звязку, модему, Інтернету; витрати на установку телефонів, модемного звязку та охоронної сигналізації; витрати на охорону та охоронну сигналізацію; поліграфічні витрати; витрати на проведення семінарів; витрати на відрядження та проїзд державних виконавців, у тому числі на придбання проїзних документів; витрати на оплату комунальних послуг та енергоносіїв; придбання основних засобів та програм; витрати на Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень; поточний та капітальний ремонт приміщень; витрати на привід боржників до органів державної виконавчої служби, у тому числі інші витрати в разі застосування державним виконавцем приводу боржників через органи Міністерства внутрішніх справ України; інші витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Про суми витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець, у відповідності із пунктом 4.15.2. Інструкції, складає акт про витрати на проведення виконавчих дій (додаток 35), в якому зазначаються перелік та суми витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються, з доданням копій таких документів.

В акті від 05.08.2011 року б/н про витрати на проведення виконавчих дій, складеного старшим державний виконавець Курилець В.І. підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області, зазначені перелік та суми витрат повязаних із проведенням виконавчих дій. Однак, документів (їх копій), підтверджуючих понесені витрати, до акта не додано. Відсутні такі документи і в матеріалах виконавчого провадження.

Таким чином, суд не може погодитися із обґрунтованістю сум витрат на проведення виконавчих дій, які не підтверджені відповідними документами, а відтак і з постановою.

Суд також звертає увагу на те, що вимога відповідача від 05.08.2011 року про надання позивачу повторного строку для виконання рішення суду суперечить вимогам статті 25 Законом України «Про виконавче провадження», оскільки вказаною нормою не передбачено надання боржнику повторного строку для самостійного виконання рішення суду.

Таким чином, правових підстав для стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій з позивача немає.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій та прийнятих ним спірних рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не надано суду доказів та переконливих аргументів, на підтвердження своїх заперечень, тому позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова до Головного управління юстиції в Чернігівській області про визнання дій незаконними та скасування постанов, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 17, 18, 104, 122, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова до Головного управління юстиції в Чернігівській області про визнання дій незаконними та скасування постанов, задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанов ВП 27748784 від 05.08.2011 року про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 1360,00 грн. та стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 45,62 грн.

Скасувати постанову старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області ВП № 27748784 від 05.08.2011 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1360,00 грн.

Скасувати постанову старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області ВП № 27748784 від 05.08.2011 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 45,62 грн.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Соломко І.І.