Справа № 554/14252/15-а
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 р.Справа № 554/14252/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 21.12.2016р. по справі № 554/14252/15-а за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

02 грудня 2015 року позивач, ОСОБА_1 (надалі - позивач), звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, в якому просив суд (а.с.1-5):

- поновити строк на звернення до суду;

- встановити вину відповідачів в незаконному обмеженні прав позивача при нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015 рік;

- зобов'язати відповідачів провести всі необхідні дії по нарахуванню та підготовці документів на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням проведених виплат;

- стягнути на користь позивача недоплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня 2015 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням проведених виплат;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 30000 гривень;

- стягнути втрачені кошти через інфляцію, згідно законодавства, та втрачену вигоду від користування недоплаченими коштами.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 21.12.2016 року задоволенні адміністративного позову - відмовлено (а.с.148-153).

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважаючи вказану постанову незаконною та необґрунтованою, а також такою, що винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 21.12.2016 року та прийняти судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.158-165).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня йому як інваліду війни 2 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Апелянт вважає, що при вирішенні питання щодо проведення виплат йому як інваліду війни 2 групи, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, застосуванню підлягають норми ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-XII, а не постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 31.03.2015 року № 147.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 18.01.2010 року, є інвалідом війни 2 групи, та має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 7), у 2015 році отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в квітні у розмірі 2475 грн.

Щорічна разова грошова допомога до 5 травня згідно з ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відповідачами у 2015 році проведена на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року № 147 "Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань".

15.05.2015 року та 25.05.2015 року відповідно, ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської ( до 23 червня 2016 року - Октябрської) районної в м.Полтаві ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області із заявами, у яких просив роз'яснити чому щорічна допомога до 5 травня йому виплачена не у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а у значно меншому розмірі, прохав провести донарахування і виплату недоплаченої допомоги (а.с. 9, а.с.9 з.б.).

Листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради від 20.05.2015 року, позивачу надано відповідь, відповідно до якої виплата допомоги проведена відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 2475 гривень. Нарахування та виплата щорічної допомоги до 5 травня за 2015 рік проведено без порушень вимог чинного законодавства (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, здійснивши у зазначений період виплату допомоги у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України, дії відповідачів були правомірними, на підставі та у спосіб, що визначений діючим законодавством України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Згідно з ч.5 ст. 13 Закону № 3551-XII встановлено, що інвалідам війни 2 групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Положеннями ст.26 Закону України від 28.12.2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На виконання наданих повноважень Кабінет Міністрів України своєю постановою від 31.03.2015 року № 147 "Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" установив, що у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: II групи - 2475 гривень; (п. 1 ч. 1).

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що станом на день виплати у 2015 року позивачу разової грошової допомоги до 5 травня розмір зазначеної допомоги визначався Законом "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Колегія суддів зазначає, що закон, це документ, нормативний акт, який має вищу юридичну силу, приймається законодавчим органом держави (Верховною Радою України) в особливому порядку. Конституцією України (Основним Законом України) не встановлено пріоритету застосування того чи іншого закону.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого застосовуються положення закону за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Пунктом 63 частини І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року № 79-VIII, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення … статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 01.01.2015 року Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" припинені дії норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни.

На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" в встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Полтаві ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на час виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги у розмірі 2475 грн були правомірними.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному ч.5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викликана не протиправною бездіяльністю відповідачів, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

За приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 21.12.2016р. по справі №554/14252/15-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Старосуд М.І.