Справа № 465/128/17
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.03.2017 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої- судді Марків Ю.С.

при секретарі- Цунівській А.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції м.Львова про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження, суд -

в с т а н о в и в :

позивач - Берладин Т.М. звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження. Позов мотивує тим, що 28.12.2016 року по вул.Мазепи, 15А у м.Львові гр. Берладин Т.М., керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та здійснив зупинку в зоні дії такого знаку, чим порушив п.33 ПДР України, однак відомості, зазначені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсним обставинам справи, вважає, що постанову слід скасувати, а провадження по справі закрити.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання, в якому просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав повністю та просить такий задовольнити.

Представник відповідача УПП у м. Львові судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що інспектор при винесенні оскаржуваної постанови керувався власним переконанням. З приводу роздруківок з сайту «google/maps», які надав позивач, як доказ, що у спірній постанові зазначено невірне місце події пояснив, що таке визначається автоматично. Разом з тим, вважає прийняту постанову правомірною, а позов безпідставним, тому просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно положень ст.ст.69,86 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що інспектором УПП у м.Львові Закала В.В. була винесена постанова серії ЕАА №044810 від 28.12.2016 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 28.12.2016 року по вул.Мазепи, 15А у м.Львові гр. Берладин Т.М., керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та здійснив зупинку в зоні дії такого знаку, чим порушив п.33 ПДР України та ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

У відповідності до п.15.10а Правил дорожнього руху України, якою мотивована спірна постанова, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Згідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, як вбачається зі змісту постанови від 28.12.2016 року, інспектор не дотримався даних вимог закону, неправильно зазначивши місце вчинення правопорушення - м.Львів вул.Мазепи, 15А, натомість подія мала місце за адресою м.Львів вул.Мазепи, 11 між будинками 13А та 15А, що підтверджується відеозаписом з нагрудного реєстратора, наданого представником відповідача, а також роздруківками з інтернет сайту «google/maps» та ГІС «Візікомс» щодо розташування зазначеного інспектором поліції місця вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані.

Відповідно до ч. 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_3 є обґрунтованим, тому постанову ЕАА №044810 від 28.12.2016 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст. 122 КУпАП слід скасувати.

Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_3 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, оскільки відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 6, 11-12, 60, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, ст. ст. 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАА №044810 від 28.12.2016 року щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП - скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через районний суд

Cуддя Марків Ю.С.