Справа № 817/1582/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2017 р.Р і в н е 817/1582/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Бережна М.В., Скрипнюк В.Р.,

відповідача: представник Федченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Делісс"
до Рівненської митниці ДФС
про визнання рішення протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів
В С Т АН О В И В:

Приватне підприємство "Делісс" звернулось до суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №/2016/000026/2 від 19.08.2016 року та картки відмови в прийнятті митної декларації №/2016/00024 від 19.08.2016 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив суду на їх обґрунтування, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту №1/26-07 від 26.07.2016 року, укладеного з V&O Trucks B.V. (Нідерланди, продавець) позивачем імпортовано на митну територію України вантажний сідловий тягач марки "RENAULT", 2015 року випуску, б/в, вартість якого визначена в сумі 28000,00 Євро. Представник позивача вважає, що для митного оформлення ним подано усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості, які безпідставно не взяті відповідачем до уваги. Зазначає, що у митного органу не було підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильного визначення митної вартості за ціною договору. Просить позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Пояснив суду на обґрунтування своїх заперечень, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару виявлено наявність розбіжностей у документах, поданих до митного оформлення. Також, вказує, що позивачем не надано додаткових вичерпних документів витребуваних митницею, згідно з переліком і відповідно до умов, зазначених у ч. 2-5 ст. 53 Митного кодексу України. Тому, представник відповідача вважає, що на підставі поданих позивачем документів митний орган не міг упевнитись в достовірності документів поданих для цілей визначення митної вартості. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19.08.2016 року Приватним підприємством "Делісс" на підставі митної декларації №204050003/2016/012522 пред'явлено до митного оформлення сідельний тягач для перевезення напівпричепів марки "RENAULT", модель "Т460", білого кольору, рік виготовлення 2015, рік введення в експлуатацію 2015, б/в, ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_1, 345 kw, номер двигуна НОМЕР_3, митну вартість якого визначено на рівні 28000,00 Євро, 797887,64 грн. (а.с. 19-20).

За результатами аналізу поданих декларантом для митного оформлення документів, Рівненською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 19.08.2016 року №20400009/2016/000026/2, яким визначено митну вартість імпортованого на підставі митної декларації від 19.08.2016 року №204050003/2016/012522 товару в розмірі 51178,78 Євро, 1458389,85 грн. (а.с. 21-22).

Крім того, Рівненською митницею ДФС оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204020009/2016/00024, якою Приватному підприємству "Делісс" відмовлено у прийнятті митної декларації №20400009/2016/000026/2 (а.с. 23-24).

В основу прийняття оспорюваних рішень покладено висновки відповідача про наявність розбіжностей у документах, поданих до митного оформлення; ненадання усіх додаткових вичерпних документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 Митного кодексу України та відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Митного кодексу України, усі товари, які переміщуються через митний кордон України підлягають митному контролю.

Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 2 та пунктом 1 частини 6 статті 321 Митного кодексу України передбачено, що в разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України та закінчується після закінчення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 2-1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частинами 1-2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3)рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4)якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5)за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7)копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8)якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2)рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4)виписку з бухгалтерської документації;

5)ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6)каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7)копію митної декларації країни відправлення;

8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1)невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2)неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3)невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4)надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, частиною 1 статті 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2)другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

В силу вимог частини 2-3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (частина 4 статті 57).

Відповідно до 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною 11 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

В силу вимог частини 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Крім того, у частинах 11-12 статті 264 Митного кодексу України закріплено, що у разі якщо митну декларацію подано з порушенням вимог, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів відмовляє у її прийнятті, про що посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року по справі №21-53а15, яка в силу вимог частини 1 статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для врахування судом при розгляді та вирішенні цієї адміністративної справи.

Як вбачається з матеріалів справи до митного оформлення декларантом було подано:

1)Сідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №А33725173 від 10.11.2015 року;

2)Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.08.2016 року;

3)Банківський платіжний документ, що стосується товару №889 від 02.08.2016 року;

4)Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №1277ЖР від 17.08.2016 року;

5)Рахунок-фактура (інвойс) №36075 від 02.08.2016 року;

6)Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №1/26-07 від 26.07.2016 року;

7)Інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №3105 від 02.08.2016 року;

8)Інші некласифіковані документи №630 від 10.08.2016 року;

9)Копію митної декларації країни відправлення №16NL13A7C274C2409 від 04.08.2016 року;

10)Інформаційний код результатів митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №1/1-1-0-0/1.3/00/1/1/1 від 19.08.2016 року.

Суд приходить до висновку, що надані позивачем для митного оформлення документи слугують достатнім та належним підтвердженням заявленої у митній декларації №204050003/2016/012522 від 19.08.2016 року митної вартості імпортованого товару та виключають можливість появи у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності визначення такої митної вартості.

Судом досліджено, що 26.07.2016 року Приватним підприємством "Делісс" (покупець) та V&O Trucks B.V. (Нідерланди, продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №1/26-07, предметом якого стала купівля-продаж транспортного засобу - вантажного сідлового тягача (2015 року) марки "RENAULT" у кількості 1 штука вартістю 28000,00 Євро (а.с. 15-16).

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що наданий до митного оформлення інвойс від 02.08.2016 року №36075 містить посилання на зовнішньоекономічний контракт №1/26.07, а не №1/26-07. Наведена обставина розцінюється судом виключно як помилка, яка не може слугувати самостійною підставою для висновків про наявність розбіжностей. Також, з інших поданих для митного оформлення документів можна прослідкувати вірний номер контракту, а інші реквізити, що містяться у інвойсі від 02.08.2016 року №36075 свідчать про його зв'язок саме із контрактом від 19.08.2016 року №1/26-07 (а.с. 17).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що до митного оформлення позивачем було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (vin код НОМЕР_1) від 03.08.2016 року НОМЕР_2, видане на ім'я ОСОБА_5 (графа С.1.1), тоді як інвойс №36075 датований 02.08.2016 року, оскільки це не суперечить суті спірних правовідносин та свідчить про те, що таке свідоцтво було оформлене лише після оплати позивачем придбаного транспортного засобу. Крім того, не заслуговують на увагу твердження відповідача, що жоден поданий декларантом до митного оформлення документ не містить відомостей щодо особи, на ім'я якої видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, так як у графі С.1.1 даного свідоцтва вказано CFC Cargo GmbH (а.с. 81-84).

У зовнішньоекономічному договорі №1/26-07 від 26.07.2016 року сторони обумовили, що товар поставляється на умовах поставки СРТ-Рівне, Інкотермс 2000, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором. Товар до місця призначення може доставлятися самоходом. Базисні умови поставки можуть змінюватися Продавцем шляхом зазначення нових базисних умов в рахунку (рахунку-фактурі, інвойсі) (пункт 2.1). Ціна товару включає в себе вартість (при наявності): страхування, митного оформлення та оформлення всіх дозвільних та інших документів в країні Продавця, транспортування до місця призначення (пункт 3.4). Покупець здійснює приймання товару після доставки у м. Рівне (пункт 5.1).

Згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" (редакція 2000 року), термін CPT "фрахт/перевезення оплачено до ..." означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб. Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту (пункт А.3).

Отже, при поставці товарів на умовах CPT, обов'язок оплатити транспортування товару покладається на продавця, а не на покупця і сторони за договором вправі включити вартість такої доставки до складу загальної вартості товару. Суд зазначає, що сторонами було обумовлено можливість доставки товару самоходом, що фактично мало місце. Також, обставину зазначення у інвойсі №36075 від 02.08.2016 року доставки не до м. Рівного, а до ZWARTE GOORDERWEG 1C, 3836 PD STOUTENBURG-NOORD, як вказує відповідач, суд вважає недоведеною належними і допустимими доказами.

За наведених обставин, оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів №/2016/000026/2 від 19.08.2016 року та картка відмови в прийнятті митної декларації №/2016/00024 від 19.08.2016 року були прийняті відповідачем з виходом за межі власних повноважень і без наявності для цього визначених законом підстав, тому останні не відповідають критеріям правомірності та підлягають до скасування, а адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

За змістом статті 94 КАС України судовий збір підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року №4191-VI передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 26.12.2016 року №1801-VIII установлено з 01.01.2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1600,00 грн. на одну особу.

З наявних у матеріалах справи журналів судових засідань вбачається, що під час розгляду адміністративної справи представник позивача брав участь у судових засіданнях 01.12.2016 року з 13 год. 05 хв. до 13 год. 25 хв., 22.12.2016 року з 11 год. 44 хв. до 12 год. 54 хв., 02.03.2017 року з 10 год. 00 хв. по 10 год. 37 хв. , тому присудженню на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 1356,80 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №204000009/2016/000026/2, прийняте Рівненською митницею ДФС 19.08.2016 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №204000009/2016/00024 Рівненської митниці ДФС від 19.08.2016 року.

Присудити на користь позивача Приватного підприємства "Делісс" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Рівненської митниці ДФС судовий збір у розмірі 2756,00 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1356 (одна тисяча триста п'ятдесят шість) грн. 80 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.