Справа № 756/14545/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Файдюк В.В.
14 березня 2017 року м. Київ
У листопаді 2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» за №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року із змінами у редакції Закону №2663-111 від 12 липня 2001 року;
- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, обчислену відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №510 від 24 березня 2016 року у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, яка вказана у довідці, без обмеження максимального розміру пенсії.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року позовні вимоги - задоволено частково:
- визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки Генеральної прокуратури України №510 від 24 березня 2016 року;
- зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 12 травня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років без обмежень її максимального розміру відповідно до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (у редакції станом на дату призначення пенсії) у розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки Генеральної прокуратури України №510 від 24 березня 2016 року;
- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року (у складі колегії суддів: головуючого - Файдюка В.В., суддів - Бєлової Л.В., Коротких А.Ю.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Вважаю, що у даній справі Київський апеляційний адміністративний суд дійшов помилкових висновків, а суд першої інстанції прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.
Згідно з ч. 3 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Вважаю, що колегією суддів Київського апеляційного адміністративного суду при постановленні ухвали від 14 березня 2017 року не враховано наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивач працював у органах прокуратури та набув право на пенсійне забезпечення у 1996 році на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час набуття такого права).
Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, яка діяла на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.
Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
17 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи із заробітної плати, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України №510 від 24 березня 2016 року.
Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року внесено зміни до ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цього Закону положення, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.
Станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії - 17 жовтня 2016 року відповідно до ч.13 та ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», норми, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність.
Згідно з ч. 20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури - відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.
За таких обставин, враховуючи вищевказані норми, колегія суддів дійшла висновку, що з 15 липня 2015 року відсутні правові підстави для перерахунку пенсій працівникам.
Норми законодавства, якими скасовано право на перерахунок призначених прокурорам пенсій на час розгляду адміністративної справи є чинними, неконституційними не визнавались.
Отже, чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв'язку з підвищенням окладів з 15 липня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку. Суд не може підміняти собою законодавчий орган, встановлюючи додаткові підстави до перерахунку пенсії там, де їх не визначив законодавчий орган.
Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу, що нездійснення перерахунку пенсії позивачу не призвело до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку особа отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.
Так, у п. 2.1 рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначено, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У рішенні «Ейрі проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Великода проти України» зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відповідно до позиції, викладеної Європейським судом з прав людини у рішенні «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», зазначені положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат: «Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень».
Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, вважаю, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про перерахунок пенсії, призначеної на підставі ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній станом на дату призначення пенсії).
Суддя Київського апеляційного
адміністративного суду Л.В. Бєлова