Справа № 826/11953/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2016 року № 826/11953/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишина В.М. Качура І.А. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВО Будмакс"
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві Державної фіскальної служби України

провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТВО Будмакс» звернулось до суду з позовом (з урахуванням змін позовних вимог) про визнання протиправними дії ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо призупинення блокування дії укладеного з позивачем договору про визнання електронних документів від 12.04.2016 року №1; зобов'язання ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві припинити призупинення дії укладеного договору про визнання електронних документів від 12.04.2016 року №1 та утриматися від вчинення дій, не передбачених умовами цього договору та чинного законодавства; визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо неприйняття податкової декларації за травень 2016 року та не проведення реєстрації в ЄРПН податкової накладної позивача від 14.07.2016 року №33; зобов'язання Державної фіскальної служби України прийняти та зареєструвати податкову декларацію з ПДВ за травень 2016 року ТОВ «ТВО Будмакс» датою її направлення позивачем, а саме 02.06.2016 року, прийняти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, складену позивачем 14.07.2016 року №33 датою направлення - 27.07.2016 року; визнати відсутність у ДПІ у Подільскому районі ГУ ДФС у м. Києві повноважень направлення на електронну пошту позивача пропозицій укласти додаткової угоди про внесення змін до договору про визнання електронних документів, текст якої не був погоджений та затверджений в порядку, установленому чинним законодавством України; зобов'язання ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві утриматись від вчинення будь-яких дій, направлених на спонукання позивача укласти додаткову угоду про внесення змін до договору про визнання електронних документів, викладену в додатку до інформаційного повідомлення щодо вимог для включення в систему електронного документообігу.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що договір про визнання електронних документів чинний, а тому відповідачами протиправно не прийнято податкову декларацію з ПДВ за травень 2016 року, що порушує права позивача.

Відповідач - ДФС України - заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, що наявні в матеріалах справи.

Відповідач - ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві - заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, що наявні в матеріалах справи.

Суд керуючись частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.04.2016 року між ТОВ «ТВО Будмакс» та ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві укладено договір №1 про визнання електронних документів, згідно якого ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві зобов'язана забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді та їх комп'ютерну обробку.

Позивачем 02.06.2016 року засобами електронного зв'язку направлено податкову декларацію з ПДВ за травень 2016 року, що підтверджується повідомленням від 02.06.2016.

Згідно квитанції №1 від 02.06.2016 року податкову декларацію з ПДВ за травень 2016 року доставлено, проте не прийнято податковим органом та зазначено, що порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 №233; можливо розірвано договір про визнання електронної звітності.

Позивачем направлено для реєстрації новий договір про визнання електронних документів, проте згідно з повідомленням та квитанцією від 03.02.2016 року договір також не прийнято у зв'язку із тим, що сертифікат із діючого договору від 12.04.2016 №1 чинний.

Згідно з відповіддю Інформаційно-довідкового департаменту ДФС від 04.07.2016 року №49/6/99-95-44-15 на запит позивача Акредитований центр сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту ДФС не блокував посилені сертифікати ТОВ «ТВО Будмакс».

Також позивач не може зареєструвати податкові накладні, що підтверджується Квитанцією від 27.07.2016 року про відмову в реєстрації податкової накладної від 14.07.2016 року №33 у зв'язку із: «…вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 №233, а саме: - ЄДРПОУ: ' 39963771'. Можливо, розірвано Договір про», проте згідно Квитанції №1 від 27.07.2016р. і Договір про визнання електронних документів від 12.04.2016 р. №1, так само, як і сертифікат директора Товариства із діючого Договору є чинним.

Досліджуючи підстави викладеного, суд аналізує наступні правові норми.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 №233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (надалі - Інструкція №233), яка визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису.

З метою подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку платник податків: отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи.

Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору (пункт 5 розділу ІІІ Інструкції №233).

Додатком 1 до Інструкції №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, згідно пункту 6.4 якого орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є 1) ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; або 2) зміна платником податків місця реєстрації.

Представник Державної фіскальної служби України зазначив, що неприйняття податкових документів надісланих засобами електронного зв'язку не залежить від будь-яких дій ДФС України, так як проводиться програмою у зв'язку з виявленням певних причин, що у свою чергу є наслідком проведених ДПІ за місцем обліку платника податків контрольно-перевірочних заходів.

23.06.2016 року Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві надано відповідь на лист позивача від 14.06.2016 року в я кому зазначено, що договір про визнання електронних документів від 12.04.2016 року призупинено для перевірки автентичності електронних документів оскільки вбачається невідповідність придбаних та реалізованих товарів.

В матеріалах справи міститься лист Інформаційно-довідкового департаменту ДФС від 04.07.2016 року в якому зазначено, що позивач отримував послуги електронного цифрового підпису в Акредитованому центрі сертифікації ключів (далі - АЦСК) Інформаційно-довідкового департаменту ДФС 10.09.2015 та 13.04.2016, попередньо скасувавши посилені сертифікати за заявою. АЦСК Інформаційно-довідкового департаменту ДФС не блокував посилені сертифікати товариства.

Також позивач зазначив, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві направлено на електронну пошту позивача лист з пропозицією про укладання додаткової угоди до договору про визнання електронних документів та Додаток до інформаційного повідомлення щодо вимог для включення в систему електронного документообігу, який містив у собі текст Додаткової угоди до Договору про визнання електронних документів.

При цьому, вказані повідомлення та пропозиції були надіслані на електронну скриньку Позивача звичайними вкладеними файлами без будь-яких підписів посадових осіб Відповідача-1 та печаток контролюючого органу.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено укладання додаткової угоди до договору про визнання електронних документів.

У відповідності до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (пункт 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України).

Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору (пункт 48.1 статті 48 Податкового кодексу України).

У розумінні пункту 48.2 статті 48 Податкового кодексу України, обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності) (пункт 48.3 статті 48 Податкового кодексу України).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період (пункт 48.4 статті 48 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється (пункт 49.10 статті 49 Податкового кодексу України).

Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм, перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, визначений положеннями статей 48 та 49 Податкового кодексу України, є вичерпним, а, відтак, неприйняття податкової декларації з інших підстав податковим законодавством не передбачено, а тому забороняється.

У той же час, у розумінні підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Таким органом центральної виконавчої влади, у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, є Державна фіскальна служба України.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Суд зазначає, що прийняття податкових декларацій та накладних, надісланих засобами телекомунікаційного зв'язку на рівні ДФС України відбувається в автоматичному режимі з урахуванням особливостей електронного документообігу. Відповідно неприйняття електронних документів платників податку також відбувається в автоматичному режимі та не залежить від будь-яких дій ДФС України (оскільки здійснюється програмою у зв'язку з виявленням певних причин, безпосередньо щодо яких у ДФС України відсутня інформація).

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо неприйняття податкової декларації за травень 2016 року та не проведення реєстрації в ЄРПН податкової накладної позивача від 14.07.2016 року №33, оскільки призупинення договору про визнання електронних документів було з боку ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Враховуючи, що підставою для неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2016 року та податкової накладної позивача від 14.07.2016 року №33 є протиправні дії ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві, а тому слід вважати прийнятими днем їх фактичного отримання.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальність «ТВО Будмакс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті щодо призупинення блокування дії укладеного з Товариством з обмеженою відповідальність «ТВО Будмакс» договору про визнання електронних документів від 12.04.2016 року.

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти та задекларувати податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року днем її направлення Товариством з обмеженою відповідальність «ТВО Будмакс» - 02.06.2016 та зареєструвати в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну складену Товариством з обмеженою відповідальність «ТВО Будмакс» 14.07.2016 року №33 датою направлення - 27.07.2016 року.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВО Будмакс» судові витрати у розмірі 1 378 (тисяча триста сімдесят вісім) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної фіскальної служби України солідарно.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур