Справа № 826/9194/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 березня 2017 року м. Київ К/800/7347/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 від 29 січня 2015 року №64 у строк, встановлений статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; визнати протиправною бездіяльність, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64; зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області у відповідь на адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64 надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є ГУ Міндоходів у Київській області (Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області) за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, зокрема, про умови отримання цих коштів (призначення платежів), прізвища, імені, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримували ці кошти, а також інформації про щоденний залишок коштів на рахунках ГУ Міндоходів у Київській області (Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державного казначейства України в Київській області, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 від 29 січня 2015 року №64 у строк, встановлений статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державного казначейства України в Київській області, що полягає в ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 від 29 січня 2015 року №64; зобов'язано Головне управління Державного казначейства України в Київській області у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_1 від 29 січня 2015 року №64 надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області, за період з 01 листопада 2014 року по дату надання відповіді, якою володіє Головне управління Державного казначейства України в Київській області на підставі наданих йому чинним законодавством повноважень та договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування Головного управління Міндоходів у Київській області, та запит на отримання якої містився у адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об'єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Частиною третьою статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину (частина 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 19.04.2013р. №5412 та відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги від 23.06.2014р. №23 і ордера від 16.07.2014р. серії «КВ» №047979 представляв інтереси, здійснював захист та надавав інші види правової допомоги громадянину ОСОБА_2.

29.01.2015р. позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області з адвокатським запитом за вих.№64, в якому просив надати інформацію про розпорядження бюджетними коштами, розпорядником яких є ГУ Міндоходів у Київській області (Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області) за період з 01.11.2014р. по дату надання відповіді, зокрема, про умови отримання цих коштів (призначення платежів), прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримували ці кошти, а також інформацію про щоденний залишок коштів на рахунках ГУ Міндоходів у Київській області (Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області).

Зазначений запит відповідач отримав 02.02.2015р., а листом №15-04/41-820 від 09.02.2015р. - відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації, зазначивши, що відповідно до укладеного ним з ГУ Міндоходів у Київській області (ГУ Державної фіскальної служби у Київській області), як клієнтом, договору про розрахунково-касове обслуговування воно зобов'язано гарантувати таємницю інформації за рахунками клієнта, а тому розпорядником запитуваної інформації є Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області, до якого відповідач і запропонував позивачеві звернутись з подібним запитом.

Так, відповідно до пункту 2 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2012 року №1280, Головне управління Казначейства у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства фінансів України, дорученнями Міністра фінансів України, наказами Державної казначейської служби України, дорученнями Голови Державної казначейської служби України, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих держадміністрацій, органів місцевого самоврядування.

Згідно пункту 3 Положення основним завданням Головного управління Казначейства є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 4 Положення Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів; здійснює відкриття та закриття рахунків поточного бюджетного періоду, а також відкриття рахунків наступного бюджетного періоду; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду; веде базу даних про мережу розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, складає та веде єдиний реєстр розпорядників та одержувачів бюджетних коштів; здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників та одержувачів бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на Державну казначейську службу України Президентом України.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.8 Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року №758, цей Порядок регламентує взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України і розпорядниками бюджетних коштів та одержувачами бюджетних коштів, відокремленими структурними підрозділами розпорядників бюджетних коштів, підприємствами, установами, організаціями і фізичними особами - підприємцями, а також органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, та органами місцевого самоврядування в процесі відкриття (закриття) рахунків.

Розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів та додаткових договорів між органом Казначейства і клієнтами.

Згідно пункту 2.1 договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 05 січня 2015 року №15-27/140 орган казначейства має право подавати відповідним територіальним органам Державної фіскальної служби повідомлення про проведення операції відкриття/закриття рахунка (рахунків) Клієнта; перераховувати платежі, зараховані на бюджетні рахунки для зарахування до спеціального фонду бюджету власних надходжень бюджетних установ, на відповідний спеціальний реєстраційний рахунок (рахунки) Клієнта та/або у порядку та терміни, передбачені додатковим договором до цього Договору, на рахунки вищих та підвідомчих установ і організацій Клієнта; отримувати від Клієнта підтвердження залишків коштів на рахунку (рахунках) станом на 01 січня поточного року. У разі неотримання підтвердження протягом місяця залишок коштів уважається підтвердженим; здійснювати безспірне списання коштів бюджету з рахунків Клієнта у порядку, встановленому законодавством; здійснювати платежі Клієнтів з урахуванням законодавства.

Таким чином, з огляду на наведені обставини та вимоги закону, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області є розпорядником інформації (володіє інформацією), щодо якої зроблено адвокатський запит від 29 січня 2015 року №64, й, при цьому, запитувана позивачем інформація належить до категорії інформації, до якої не може бути обмежено доступ, а отже відмова відповідача у наданні запитуваної інформації не ґрунтується на нормах закону; договір же про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 05 січня 2015 року №15-27/140, на який як на підставу конфіденційності посилається відповідач, підписано між відповідачем і Головним управлінням ДФС у Київській області 05 січня 2015 року, проте у адвокатському запиті від 29 січня 2015 року №64 запитано інформацію з 01 листопада 2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Судами встановлено, що відповідач отримав адвокатський запит ОСОБА_1 02 лютого 2015 року та листом від 09 лютого 2015 року надав відповідь на зазначений запит.

Водночас, як свідчить поштовий штемпель на конверті, в якому позивачу направлялась відповідь на адвокатський запит, відповідь від 09 лютого 2015 року була направлена лише 11 лютого 2015 року, а 09 лютого 2015 року - це дата вказана на листі Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області.

Таким чином, направивши позивачеві відповідь на адвокатський запит лише 11 лютого 2015 року, відповідачем не було дотримано встановлених законом строків надання відповіді на запит на інформацію.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник