Справа № П/811/1016/16
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2017 року справа № П/811/1016/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № П/811/1016/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України на Одеській залізниці (відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 2), Національної поліції України (відповідач 3) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобовязання вчинити певні дії, третя особа: Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України на Одеській залізниці від 08.09.2015 р. №124 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ з посади старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Помічна УМВС України на Одеській залізниці;

- зобов'язати Національну поліцію України та (або) Міністерство внутрішніх справ України поновити позивача на роботі на відповідній посаді в поліції та сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.06.2016 року;

- зобов'язати Національну поліцію України та Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати позивача на рівнозначній посаді в іншому управлінні, відділенні, тощо, яке знаходиться в м. Помічна Кіровоградської області, Добровеличківського району, що підвідомче Національній поліції України та (або) Міністерству внутрішніх справ України;

- зобов'язати Національну поліцію України та (або) Міністерство внутрішніх справ України відшкодувати моральні збитки, які були спричинені незаконним звільненням в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України на Одеській залізниці від 08.09.2015 року № 124 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Помічна УМВС України на Одеській залізниці. Зобовязано УМВС України на Одеській залізниці поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Помічна. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати в частині виплати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди.

Сторони в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач перебувала в службі в органах внутрішніх справ України з 20.05.2005 року, з 18.04.2013 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджено листом УМВС України на Одеській залізниці від 16.06.2016 № 8/155.

Наказом МВС України від 08.06.2015 року № 661 «Про ліквідацію Управління МВС України на Одеській залізниці» прийнято рішення про ліквідацію Управління.

Наказом т.в.о. начальника УМВС України на Одеській залізниці від 08.09.2015 року № 124 о/с відповідно до п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 слідчого відділення лінійного відділу на ст. Помічна звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів. ( а.с. 19)

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулася до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у тому числі звільнення зі служби, регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114. (далі Положення № 114)

Підпунктом є п. 49 Положення № 114 визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням відпустки. Крім того, п. 61 Положення № 114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 17 Положення № 114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Колегія суддів зазначає, що Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) встановлені гарантії для жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Відповідно до ст. 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Нормами ч. 3 ст. 184 КЗпП України встановлено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Таким чином, вказані норми дають гарантії щодо обмежень на звільнення для жінок, які мають дітей до трьох років. Так, звільнення жінок, що перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Підпунктом г п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів-при відсутності можливості подальшого використанні на службі.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи на момент видання спірного наказу від 08.09.2015 року, позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до відомостей з ЄДРПОУ Управління МВС України на Одеській залізниці перебуває у стані припинення з 14.07.2015 року (а.с. 154-156) та на момент розгляду судом першої інстанції ліквідовано не було.

Однак, позивачу, не зважаючи на те, що на той час остання знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не було запропоновано іншу роботу, яка відповідає її кваліфікації, тобто роботодавцем не здійснено заходів щодо працевлаштування позивача, без чого ліквідація відповідача 1 є неможливою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем 1 порушені гарантовані права позивача, передбачені частиною 3 статті 184 КЗпП України, якою встановлена заборона звільнення такої категорії працівників без їх обовязкового працевлаштування.

Посилання Відповідача 1 на те, що відбулася повна ліквідація юридичної особи, без правонаступництва та без додання скорочених посад до інших структурних підрозділ МВС, спростовується відомостями з ЄДРПОУ, у відповідності до яких управління МВС України на Одеській залізниці, перебуває у стані припинення з 14.07.2015 року та на момент розгляду судом першої інстанції ліквідовано не було, а відтак діє відповідно до вимог законодавства в України в особі ліквідаційної комісії Управління, затвердженої наказом МВС України від 08.06.2015 року № 661.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ УМВС України на Одеській залізниці від 08.09.2015 року № 124 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ був прийняти всупереч вимог чинного законодавства, у звязку з чим наказ в цій частині підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися із вимогою позивача, яку задовольнив суд першої інстанції в частині обрання судом способу захисту прав позивача шляхом зобовязання поновити ОСОБА_1 на посаді в органах внутрішніх справ.

Так, встановлення статтями 105 та 162 КАС України способів захисту не виключає застосування інших способів захисту, зокрема тих, які встановлені КЗпП України при розгляді вимог про поновлення на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень повністю або частково, скасувати акт індивідуальної дії та поновити на роботі із обовязковим зазначенням дати, якої необхідно здійснити таке поновлення.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі звільненні без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином належним способом захисту порушених прав позивача є саме поновлення на роботі, а не зобовязання відповідача поновити особу на посаді.

Крім того, приймаючи рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1, суд першої інстанції не зазначив дати з якої слід поновити останню, що є порушенням зазначених норм діючого законодавства.

Вказаний висновок колегією суддів здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі № 21-426а14 (постанова ВСУ від 4 листопада 2014 року), яка відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Як зазначалось вище, станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці не є ліквідованим у передбаченому діючим законодавством порядку, тривають ліквідаційні процедури.

Таким чином, колегія суддів на підставі приписів частини 2 ст. 11 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати постанову суду першої інстанції, постановивши нове рішення, яким поновити позивача на посаді в органах внутрішніх справ, з якої вона звільнена. При цьому відсутність на даний час в штатному розпису відповідача 1 відповідної посади не є перешкодою для такого поновлення, оскільки відповідач 1 за приписами частини 3 статті 184 КЗпПУ повинен працевлаштувати позивача і лише після цього здійснити свою повну ліквідацію.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом поновлення позивача на посаді старшого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Помічна Управління МВС України на Одеській залізниці, із зазначенням дати, якої необхідно здійснити таке поновлення, а саме з 9 вересня 2015 року.

Крім того, приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог щодо зобовязання відповідача виплатити грошове утримання за час вимушеного прогулу, який колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботи органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої вказаної статі при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відмовляючи в позові в цій частині, суд першої інстанції зазначив, що на момент звільнення позивач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною та грошового забезпечення не отримувала, а тому права на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу не має.

Разом з тим, здійснивши такий висновок, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, у позивача закінчувалась 29 червня 2016 року і з 30 червня 2016 року позивач повинна була приступити до роботи на своїй посаді, проте ще до цього була незаконно звільнена з органів внутрішніх справ.

Таким чином, з вказаної дати позивач мала право на отримання грошового забезпечення, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул з 30 червня 2016 року підлягають задоволенню.

Так, середній заробіток працівника згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середнього заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно із ч. 3, 4 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Приписами ч. 3 п. 4 Порядку № 100 встановлено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 5 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної ( годинної) заробітної плати за два місяці роботи.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, в даному випадку, розрахунок середньої заробітної плати необхідно проводити виходячи з її посадового (місячного) окладу, оскільки позивач на момент звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і не працювала більше 4-х місяців до свого звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_1 на момент звільнення складав 850 гривень.

Отже, судова колегія зазначає, що розмір грошового забезпечення позивача, з якого здійснюється розрахунок середньої заробітної плати, за липень, серпень 2015 року (останні два місяці, що передують даті винесення наказу про звільнення) становить 1700 грн. (850грн Х 2 місяці).

Загальна кількість робочих днів у липні та серпні 2015 року склала 46 днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) за останні два місяці перед звільненням (липень і серпень 2015 року) становить: 1700 грн. /46 робочих днів = 36,96 грн.

Часом вимушеного прогулу ОСОБА_1 є період з 30.06.2016 року до дня постановлення судом першої інстанції рішення про її поновлення на роботі, тобто 22 грудня 2016 року, а відтак позивач перебувала у вимушеному прогулі 124 робочих дні.

Відповідно сума грошового забезпечення, що підлягає стягненню УМВС України на Одеській залізниці за час вимушеного прогулу вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку ( 39,96 грн.) на число робочих днів за період вимушеного прогулу (124 днів) та становить 4583,04 грн.

З приводу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена незаконним звільненням в розмірі 30000 грн., колегія суддів зазначає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження моральних страждань у звязку з її незаконним звільненням. Крім того, колегія суддів вважає, що стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також є компенсацією за незаконне звільнення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушені норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 197, 198, 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № П/811/1016/16 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України на Одеській залізниці від 08.09.2015 року № 124 о/с в частині звільнення ОСОБА_1Ю . з органів внутрішніх справ з посади старшого слідчого відділення лінійного відділу на ст.. Помічна УМВС України на Одеській залізниці.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Помічна Управління МВС України на Одеській залізниці з 9 вересня 2015 року.

Стягнути з Управління МВС України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4583 (чотири тисячі пятсот вісімдесят три) гривні 4 копійки. (сума без утримання податків та зборів).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції, прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко