Справа № 592/8446/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 р. Справа № 592/8446/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Сумської митниці ДФС України Сіленка Валерія Васильовича про визнання постанови протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В с т а н о в и л а:

13.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Сумської митниці ДФС Сіленко В.В. № 0157/80502/15 від 02.09.2016 року (далі відповідно - відповідач, Постанова), якою він визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (далі - МК України), та підданий стягненню у вигляді штрафу.

Позивач зазначає, що 04.05.2015 року у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами ним був поміщений автомобіль марки «BMW-523», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - ТЗ), як транспортний засіб комерційного призначення, зазначений у ст. 189 МК України та в додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, на умовах, визначених цим додатком.

14.04.2016 року під час реалізації наміру вивезти ТЗ з митної території України державним інспектором митного поста «Юнакіївка» Сумської митниці ДФС по відношенню до нього складений протокол про порушення митних правил, а саме - перевищення терміну транзитного перевезення більше ніж на 10 діб. У подальшому цей протокол був розглянутий відповідачем, який і прийняв оскаржувану Постанову.

Позивач зазначає про хибність висновків відповідача про те, що 04.05.2015 року ТЗ був ввезений ним на митну територію України в режимі «транзит», про відсутність в його діях складу порушення і просить закрити провадження у справі про порушення митних правил.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Харкова від 06.12.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Так, судовим рішенням визнана протиправною та скасована Постанова відповідача. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині судом відмовлено.

Рішення суду вмотивовано наявністю у справі достатніх, належних та допустимих доказів того, що ТЗ є транспортним засобом комерційного призначення, що перебуває на митній території України в митному режимі - «тимчасове ввезення».

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі Сумська митниця ДФС, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Харкова від 06.12.2016 року та прийняти нове судове рішення про відмову в їх задоволенні.

Скаржник зазначає про відсутність підстав для встановлення митного режиму «тимчасове ввезення» по відношенню до ТЗ, який був ввезений позивачем на митну територію України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що питання тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення врегульовано положеннями МК України та Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 року).

Відповідно до положень п. 59 ст. 4 МК України транспортні засоби комерційного призначення - це, зокрема, автотранспортні засоби (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи), що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів.

Частиною 1 ст. 103 МК України визначено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

За положеннями ст. 105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються, зокрема, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у ст. 189 цього Кодексу та в додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, на умовах, визначених цим додатком.

Відповідно до п. «b» ст. 1 цього додатка комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Транспортні засоби комерційного призначення за визначенням, наведеним у п. 59 ст. 4 МК України, це автотранспортні засоби, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного промислового чи комерційного транспортування товарів.

Згідно з п. «а» ст. 5 додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення для того, щоб можна було скористатися правом на пільги, що надаються цим додатком, транспортні засоби комерційного використання слід:

зареєструвати на території, яка не є територією тимчасового ввезення;

зареєструвати на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення;

ввозити та використовувати особам, які здійснюють діяльність з території, яка не є територією тимчасового ввезення.

При цьому п. «а» ст. 8 цього додатка та ч. 3 ст. 189 МК України визначено, що тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень. Статтею 9 цього додатка встановлено, що подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається одразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких їх було ввезено.

Відповідно до ч. 2 ст. 108 МК України строк тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення встановлюється органом доходів і зборів з урахуванням того, що ці транспортні засоби має бути реекспортовано відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких їх було ввезено.

Статтею 366 МК України установлено, що транспортні засоби комерційного призначення повинні переміщуватися по каналу, позначеному символами червоного кольору («червоний коридор»).

Для реєстрації та обліку товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України в пункті пропуску з використанням смуг руху «червоний коридор», використовується складова частина автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» - функціональний модуль «Диспетчер зони митного контролю».

Результати митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів фіксуються у функціональному модулі «Електронний журнал вантажного пункту пропуску», до якого, зокрема, вноситься інформація по VIN-коду транспортного засобу, призначення транспортного засобу та режим його переміщення.

Переміщення товарів і транспортних засобів комерційного призначення в режимі транзиту визначено ст. 91 МК України, а саме:

переміщення товарів у митному режимі транзиту здійснюється як прохідний або внутрішній транзит або каботаж (частина перша);

митний режим транзиту застосовується до товарів, які переміщуються:

прохідним транзитом від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України (у тому числі в межах одного пункту пропуску через державний кордон України);

внутрішнім транзитом або каботажем: від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до органу доходів і зборів, розташованого на митній території України; від органу доходів і зборів, розташованого на митній території України, до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України; від одного пункту, розташованого на митній території України, до іншого пункту, розташованого на митній території України, у тому числі якщо частина цього переміщення проходить за межами митної території України; від штучного острова, установки або споруди, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, до органу доходів і зборів, розташованого на території України, зайнятій сушею, та у зворотному напрямку (частина друга).

Строки транзитних перевезень визначено ст. 95 МК України. Згідно з ч. 1 цієї статті залежно від виду транспорту строки транзитних перевезень становлять, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Статтею 470 МК України встановлено адміністративну відповідальність за недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видачу їх без дозволу органу доходів і зборів або втрату, а саме: перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на 10 діб, а також втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 470 МК України).

Судом установлено, що власником ТЗ є фірма «ГЕНЕСІА ГРУП Сп. З о.о.» (Польща).

27.04.2015 року між фірмою «ГЕНЕСІА ГРУП Сп. З о.о.» (Польща) та позивачем ОСОБА_1 укладений договір доручення на комерційне використання транспортного засобу № 27/04/2015 (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 1.1 цього договору, - фірма «ГЕНЕСІА ГРУП Сп. З о.о.» доручає, а ОСОБА_1 приймає на себе зобов'язання на регулярній основі виконувати за вказівками замовника та/або представництва (структурний підрозділ фірми - «ПРЕДСТАВНИЦТВО «ГЕНЕСІА ГРУП Сп. З о.о.») завдання, з використанням транспортного засобу замовника для здійснення, в рамках Конвенції про тимчасове ввезення комерційного безоплатного перевезення вантажів належних замовнику та/або представництву, а також комерційного безоплатного перевезення вантажів, які призначаються для замовника та/або представництва, на території України, через територію України, з території України.

Також 27.04.2015 року позивач отримав посвідчення на відрядження, в якому він зазначений у період з 27.04.2015 року по 26.04.2016 року менеджером фірма «ГЕНЕСІА ГРУП Сп. З о.о.» (а.с. 23).

За даними пункту пропуску «Юнаківка» Сумської митниці ДФС ТЗ під керуванням позивача ОСОБА_1 виїхав з митної території України червоним коридором 30.04.2015 року о 23 год 25 хв; в'їхав на митну територію України 01.05.2015 року о 1 год. 28 хв. червоним коридором, митний режим - транзит; виїхав з митної території України зеленим коридором коридором 04.05.2015 року о 20 год 25 хв; в'їхав на митну територію України 04.05.2015 року о 21 год. 14 хв. червоним коридором, митний режим - транзит; виїхав з митної території України зеленим коридором 14.04.2016 року о 19 год 30 хв (а.с. 72, 73).

14.04.2016 року державним інспектором митного поста «Юнаківка» Сумської митниці ДФС по відношенню до позивача ОСОБА_1 складений протокол № 0157/80502/16 про порушення ч. 3 ст. 470 МК України, а саме: ОСОБА_1 порушив строки, встановлені ст. 95 МК України, більше ніж на 10 діб для вивозу з митної території України ТЗ. (а.с. 55-60).

Як убачається із письмових пояснень позивача, що надавались митному органу 14.04.2016 року, про оформлення 04.05.2015 року ТЗ в митному режимі «транзит» він був обізнаний на час такого оформлення. Позивач також зазначив про те, що при ввезенні ТЗ на митну територію України 04.05.2015 року ним надані все необхідні для цього документи.

Разом з тим, судам першої та апеляційної інстанцій позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б спростували твердження відповідача про те, що в митному режимі «транзит» ТЗ був оформлений саме у зв'язку з тим, що 04.05.2015 року позивачем не було надано митному органу документів, які б підтвердили факт використання ним ТЗ для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, на кшталт, - білетно-обліковою документацією (при платному перевезенні осіб), - товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною CMR (при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів), тощо, тобто документів, що посвідчують підстави застосування митного режиму - «тимчасове ввезення».

Постановою відповідача від 02.09.2016 року в справі про порушення митних правил № 157/80502/16 позивач ОСОБА_1 визнаний винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 6-12, 178-179).

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовані Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 року).

Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 року) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів ( та у відповідних випадках - їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж. При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.

Тобто, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Враховуючи вищевикладене, громадянин (як резидент так і нерезидент) може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Ураховуючи встановлені обставини справи та викладені норми права, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком Ковпаківського районного суду м. Суми щодо протиправності прийнятого відповідачем рішення, оскільки позивачем не надано митному органу належних документів, які б вказували на міжнародне платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів за допомогою ТЗ, який позивач мав намір оформити у режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами. Факт порушення позивачем ОСОБА_1, встановленого ст. 95 МК України, строку перебування ТЗ на митній території України, сторонами по справі не спростовується.

Таким чином, відповідно до приписів п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Сумської митниці ДФС в частині вимог про скасування постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.12.2016 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування Постанова відповідача підлягає задоволенню, а судове рішення в цій його частині скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів не вбачає, оскільки вимоги апеляційної скарги в цій частині апелянтом не обґрунтовані.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави, передбачені ст. 94 КАС України для розподілу судових витрат, відсутні.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 94, 195, 196, 198 ч. 1 п. 2, 202 ч. 1 п. 1, п. 4, ст.ст. 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 0157/80502/16 від 02.09.2016 року заступника начальника Сумської митниці ДФС України Сіленка Валерія Васильовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., - з прийняттям нового судового рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Донець Л.О.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 березня 2017 року.