Справа № 2а/2370/5242/2011
Суддя: А.С. Чала
Дата ухвалення: 2011-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2011 року Справа № 2а/2370/5242/2011

05.08.11

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Чалої А.С.,

при секретарі судового засідання: Журавлі В.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю, представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом приватного підприємства «ОСОБА_3 Плюс»до державної податкової інспекції у м. Черкаси про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося ПП «ОСОБА_3 Плюс»з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Черкаси від 17.01.2011 року № НОМЕР_1 про визначення позивачу податкового зобовязання по податку на прибуток на суму 73880 грн. та від 17.01.2011 року № НОМЕР_2 про визначення позивачу податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 59104 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та в обґрунтування позову зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту перевірки, висновки якого містять неправдиву інформацію, щодо заниження позивачем податку на прибуток і податку на додану вартість. Під час проведення перевірки посадовими особами відповідача зроблено невірний висновок щодо не підтвердження сум податкового кредиту та розміру валових витрат при отриманні транспортних послуг в звязку з відсутністю товарно-транспортних накладних. На думку позивача використання товарно-транспортних накладних на сьогоднішній день не передбачено чинним законодавством і не є обовязковим, оскільки спільний наказ Мінстату України та Мінтрансу України «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи»від 07.08.1996 року № 228/253, Інструкція що ним затверджена передбачала застосування товарно-транспортних накладних, скасований спільним наказом Мінстату України та Мінтрансу України від 03.11.2006 року № 507/1059. Всі первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій оформлені належним чином та були надані позивачем під час проведення перевірки. Зауваження посадових осіб щодо неналежного оформлення актів виконаних робіт є безпідставним, оскільки не зазначено, які саме норми чинного законодавства порушені позивачем.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та вказувала, що валові витрати та податковий кредит позивача сформовані безпідставно, оскільки первинні документи є основою для податкового обліку, застосування облікового документа є обовязковим, а саме використання товарно-транспортних накладних, для здійснення операцій з перевезення вантажу, що передбачено Законом України «Про автомобільний транспорт»та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363. Крім того, головним слідчим управлінням МВС України розслідується кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України, що порушена відносно невстановлених осіб, які з метою прикриття незаконної діяльності щодо переведення безготівкових коштів у готівку створили та зареєстрували на підставних осіб ряд субєктів підприємницької діяльності, зокрема і СПД ОСОБА_4, який є контрагентом позивача по спірним господарським операціям. Згідно протоколу допиту від 22.12.2010 року ОСОБА_4 пояснив, що службових осіб ТОВ «ОСОБА_3 Плюс»він не знає, фінансово-господарських операцій не проводив, особисто ніяких документів не підписував.

Вислухавши доводи сторін по справі, розглянувши матеріали та дослідивши докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Посадовими особами відповідача проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.10.2009 року по 30.09.2010 року.

В ході перевірки, результати якої зафіксовані в акті від 30.12.2010 року № 2935/23-2/36785029, встановлені порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 11.2.1 п. 11.2 ст. 11, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 59104 грн. та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на 47283 грн. .

За наслідками проведеної перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення 17.01.2011 року № НОМЕР_1 про визначення позивачу податкового зобовязання по податку на прибуток на суму 73880 грн. та від 17.01.2011 року № НОМЕР_2 про визначення позивачу податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 59104 грн.

Згідно акту перевірки підставою для висновку про порушення позивачем зазначених норм Законів, слугувало наступне.

Відповідно до звітності позивача встановлено придбання послуг з перевезення вантажу від СПД ФОП ОСОБА_4

В результаті отримання даних послуг позивач відніс до складу валових витрат витрати на їх придбання та включив до податкового кредиту суму ПДВ, понесену в результаті отримання транспортних послуг, що не підтверджується товарно-транспортними накладними та належно оформленими актами виконаних робіт.

Головним слідчим управлінням МВС України порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України відносно невстановлених осіб, які з метою прикриття незаконної діяльності щодо переведення безготівкових коштів у готівку створили та зареєстрували на підставних осіб ряд субєктів підприємницької діяльності, зокрема і СПД ОСОБА_4, який є контрагентом позивача по спірним господарським операціям. Згідно протоколу допиту від 22.12.2010 року ОСОБА_4 пояснив, що службових осіб ТОВ «ОСОБА_3 Плюс»він не знає, фінансово-господарських операцій не проводив, особисто ніяких документів не підписував.

Суд погоджується з висновками податкового органу щодо безпідставного завищення сум валових витрат та податкового кредиту з огляду на обовязковість наявності товарно-транспортних накладних при здійсненні операцій з перевезення вантажу, виходячи з наступного.

В силу п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 № 334/94-ВР, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин - валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього ж Закону визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Таким чином, платник податків має право включати до складу валових витрат лише витрати, які підтверджено відповідними розрахунковими первинними документами.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 № 168/97-ВР, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено поняття податкового кредиту звітного періоду, який визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

01 січня 2010 року між ФОП ОСОБА_4 (Перевізник) та ПП «ОСОБА_3 Плюс»(Замовник) укладений договір № 01/01 про перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Згідно статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 цього Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Положеннями п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до преамбули Правил оформлення документів на перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (надалі Правила) ці Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів Замовників.

Відповідно п. 11 Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

В п.1.1 вищевказаних Правил, зазначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Більше того, відповідно до положень п. 11 Правил, один екземпляр товарно-транспортної накладної має залишатись у вантажовідправника, яким є позивач, а інший має передаватись водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у позивача мають бути в наявності товарно-транспортні накладні як у вантажовідправника товару (замовника послуг з перевезення вантажу) для підтвердження факту отримання послуг з перевезення вантажу.

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року, дане Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету. При цьому, в п.2.4 даного Положення, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.7 вищевказаного Положення первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Документування господарських операцій може здійснюватись з використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити реквізити типових або спеціалізованих форм.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 70 цього, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, підтвердити фактичність наданих позивачу його контрагентом послуг, під час розгляду справи, за наданими представником позивача актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) є неможливим, оскільки вони не містять обовязкових реквізитів, а саме посилання на номер, дату укладеного договору, натурального виразу господарської операції.

Таким чином, судом встановлено, що на момент перевірки у підприємства відсутня первинна транспортна документація, що може підтвердити факт отриманих послуг, вид та рух товарно-матеріальних цінностей з одного міста до іншого. Таких документів позивачем не надано і при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат витрати на придбання транспортних послуг та включено до податкового кредиту суму ПДВ, понесену в результаті отримання цих послуг, а тому підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.С. Чала