Справа № 4113/11/2170
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2011-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2011 р. 9 год.19 хв.Справа № 2-а-4113/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Мельник О.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень та визнання неправомірними дій,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні (відповідач) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.06.11 № НОМЕР_1 про визначення грошового зобов'язання по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 132 956,63 грн., № НОМЕР_2 про визначення податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності в розмірі 1683199,38 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 420799 грн. 85 коп. Позивач також просить визнати протиправними дії ДПІ по зменшенню податкового кредиту за період вересень-грудень 2010 року в сумі 990583 грн. та визначенню суми завищення податку на додану вартість у рядку 26 декларації по ПДВ у розмірі 364489 грн. (заява про уточнення позовних вимог).

В позовній заяві позивач посилається на неналежне складання акту перевірки, допущення численних арифметичних помилок при визначенні суми грошових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб та ПДВ, невірне розрахування сум податків, що потягло невірне визначення суми штрафних санкцій. Позивач зазначає, що після зауваження ревізора стосовно неповного заповнення первинних документів (не проставляння на документах дати та інших реквізитів), всі недоліки в документах були виправлені та у виправленому виді надані ревізору під час проведення перевірки, але податковий ревізор-інспектор не прийняв їх до уваги. Позивач стверджує про неправомірність висновку податкової інспекції про нікчемність угод з ТОВ "РПП "Євросталь", всі проведені ним у вказаних періодах операції з придбання сільгосппродукції у даного постачальника носять реальний характер, підтверджені відповідними первинними бухгалтерськими документами, і підстави вважати їх нікчемними відсутні. Придбана продукція була відправлена на експорт, що не заперечується відповідачем. Посилання ДПІ на пояснення директора даного підприємства про те, що він погодився стати власником та засновником тільки за винагороду і не займався ніякою господарською діяльністю спростовується судовими рішеннями, з яких вбачається, що керівник ТОВ "РПП "Євросталь" дав пояснення податковій міліції під тиском. Висновки податкової інспекції про нікчемність угод мають характер припущень, чого не допускається в акті перевірки. Згідно з ч. 1 статті 204, абзацом 1 частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності). Виходячи із положень статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" державні податкові інспекції не наділені повноваженнями визнання угод недійсними, це є компетенцією суду, податкова служба має подавати до судів позови про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами.

Позивач заперечує факти несвоєчасного надходження валютної виручки від нерезидентів, посилаючись на довідку банку, який здійснює контроль за своєчасним поверненням валютних коштів, яка свідчить, що станом на 31.12.2010 неповернена сума валютних коштів склала 6460 дол. США, за що має бути нарахована пеня в сумі 2615 грн., а не 132956 грн. 63 коп. Позивач також заперечує висновок ДПІ в акті перевірки про зменшення від'ємного значення по податку на додану вартість, мотивуючи тим, що в акті перевірки переплутані дані податкових декларації з ПДВ позивача за серпень та вересень 2010 року, що призвело до викривлення даних про завищення податкового кредиту, та безпідставне неприйняття податкових накладних ТОВ "РПП "Євросталь".

Представник позивача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов.

Відповідач (Державна податкова інспекція у м Херсоні) проти позову заперечує, мотивуючи тим, що приватний підприємець неправомірно задіяв для підтвердження своїх витрат документи, які складені з порушення існуючих вимог для оформлення первинних бухгалтерських документів. Один з постачальників позивача ТОВ "РПП "Євросталь" має ознаки фіктивності, зареєстровано гр-ном ОСОБА_7 за винагороду. У позивача немає приміщень, транспорту для здійснення поставки сільгосппродукції. По ланцюгу постачання ТОВ "РПП "Євросталь"- ФОП ОСОБА_6 встановлено відсутність фінансово-господарської діяльності та порушення ч. 1 ст. 203, ст.ст.. 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, отже є нікчемними по ланцюгу до "вигодонабувача". ТОВ "РПП "Євросталь" провадило безтоварні операції, а тому задекларовані цим підприємством показники податкового кредиту та податкових зобовязань є недійсними. З цих підстав ДПІ вважає, що оформлені ТОВ "РПП "Євросталь" податкові накладні не містять достовірної інформації, і не можуть підтверджувати правомірність податкового кредиту позивача. Зазначає, що позивач не довів факту одержання товару від ТОВ "РПП "Євросталь", оскільки наявність у позивача лише видаткових та податкових накладних не є доказом проведення самої господарської операції, а необхідно ще наявність товарно-транспортних накладних. ДПІ зазначає, що позивач діяв без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, виключно з метою заниження обєкту оподаткування, несплати податків. Щодо порушень, допущених у сфері зовнішньоекономічної діяльності, відповідач посилається на те, що в платіжних документах нерезидента не було зазначено, за яким контрактом надійшла валюта, тому підстав зараховувати її за будь-який контракт у податкової інспекції не було.

Представники відповідача просять відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_6 зареєстрована як приватний підприємець з липня 2008 року, перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м. Херсоні. У 2008 році знаходилась на спрощеній системі оподаткування, а з 01.01.09 по 31.12.2010 на загальній системі оподаткування.

Фахівцями ДПІ у м. Херсоні була здійснена документальна планова виїзна перевірка дотримання ФОП ОСОБА_6 вимог податкового та іншого законодавства за період 31.07.08 - 31.12.10, результати перевірки відображено в акті №1778/17-2/НОМЕР_3 від 30.05.11. Податкові ревізори-інспектори прийшли до висновку про порушення приватним підприємцем ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" № 13-92; пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до завищення позивачем валових витрат на суму 11221329,26 грн. та відповідно до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 1683199,38 грн., завищення податкового кредиту, що призвело до завищення значення у рядку 26 декларації з ПДВ на суму 364489 грн., порушення ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94-ВР несвоєчасне надходження на валютний рахунок підприємця виручки за експортну продукцію на суму 519850 грн., неподання до податкового органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.01.11.

17.06.11 ДПІ у м. Херсоні були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 про визначення грошового зобов'язання по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 132 956,63 грн.,

- № про визначення податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності в розмірі 1683199,38 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 420799 грн. 85 коп.

Щодо податку на додану вартість відповідач не приймав ніякого рішення, рекомендувавши в акті перевірки зменшити рядок 26 декларації з ПДВ на суму 364489 грн.

В акті перевірки вказано про завищення позивачем складу валових витрат на суму 11 221 329,26 грн.. що призвело до донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 1 683 199,38 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 420 799,85 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 17.06.11. ДПІ вважає, що із задекларованих 12888038 грн. 36 коп. витрат за декларацією за 2010 рік, підтверджено при перевірці первинними розрахунковими, платіжними та іншими документами витрати тільки на загальну суму 1666709 грн. 10 коп., перелік контрагентів дано на сторінці 12 акту перевірки. Відповідно до акту перевірки (стор. 11-16) сума завищення складу валових витрат в розмірі 11 221 329,26 гривень складається із наступних сум :

- 4 568 355,16 грн. - дані витрати податковою інспекцією не прийняті в якості належних доказів витрат у зв2язку з тим, що накладні на придбання товару від постачальників товару складені з порушенням чинного законодавства; не мають всіх необхідних реквізитів,

- 12 558,52 грн. не прийнято через відсутність звязку цих витрат з отриманням доходу в даний звітний період;

- 6 156 829,16 грн. витрат не прийнято внаслідок того, що угоди з контрагентом позивача ТОВ "РПП "Євросталь" визнані нікчемними;

- 513 413,32 грн. - витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

ДПІ також в акті перевірки вказує на відсутність у ФОП ОСОБА_6 виробничих, торгових точок, складських приміщень, транспортних засобів, земельних ділянок, про те, що приватним підприємцем не надано на перевірку акти приймання продукції, товарно-транспортні накладні, довіреності сертифікати якості, інші документи, які засвідчують транспортування та зберігання продукції.

Як було встановлено в ході судового розгляду, в акті перевірки допущено помилки. Так, якщо скласти всі суми завищення валових витрат за актом перевірки, загальна сума становить 11 251 156,16 гривень, а не 11 221 329,26 гривень, як вказано в акті перевірки.

Окрім цього, сума 4 568 355,16 грн. яка була вказана як така, що не прийнята внаслідок неналежного оформлення накладних та інших первинних документів, визначена також неправильно. При складанні витрат, які не приймає податкова інспекція на сторінках 13-14 акту перевірки (75950 грн. + 317905 грн. + 612750 грн. + 494069 грн. + 97196,40 грн. + 327775 грн. + 355250 грн. + 251882,91 грн. + 15708 грн. + 2000 грн. + 10691,19 грн. + 485 000 грн. + 4 508 453 грн.) їх загальний розмір становить 7 772 506,75 грн., а не 4 568 355,16 грн., як вказано в акті перевірки. Так як представники податкової інспекції не пояснили причини розбіжностей, суд виходить з суми 7772506,75 грн., основною причиною неприйняття якої є відсутність в накладних, виданих позивачу його постачальниками, певних реквізитів - дати, місця складання, або ідентифікаційного номеру, адреси продавця. Суд дослідив копії накладних, наданих відповідачем, та частково погоджується із зауваженнями податкової інспекції . В накладних, виданих від імені ФОП ОСОБА_8, ФОП Йовдій, ФОП Лясковського, ФОП Міщерякової, ФОП ОСОБА_9 є дата та адреса продавця, не вказано місце складання документа. В накладних ФОП ОСОБА_10 дійсно відсутній ідентифікаційний номер та повна адреса (вказано тільки м. Херсон), але ці ж накладні мають печатку з вказівкою ідентифікаційного номера. Відсутність в накладних ФОП ОСОБА_11 та ФОП Стрельцова ідентифікаційного номера та адреси підтверджується не у всіх накладних.

Оподатковуваним доходом фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, одержаним від здійснення підприємницької діяльності, вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержаним у відповідному звітному періоді доходом. Витрати мають бути документально підтвердженими, суб'єкт підприємницької діяльності повинен мати всі первинні документи, визначені чинним законодавством для того чи іншого виду діяльності (наприклад, чеки, платіжні доручення, прибутково-видаткові накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг) тощо). Суд вважає, що недоліки накладних не повинні позбавляти позивача права відносити суми по цих накладних до своїх витрат, якщо операції придбання товарів, послуг були дійсно вчинені в реальності. ДПІ у м. Херсоні не заперечує фактів наявності господарських операцій, товари та послуги позивач придбав для використання у власній господарській діяльності, ці витрати є оплаченими. Враховуючи, що витрати по неналежним чином оформленим документам є для приватного підприємця значними, податковий орган не був позбавлений можливості надіслати запити контрагентам позивача, які видали первинні документи з недоліками та перевірити реальність господарських операцій, або надати час приватному підприємцю для усунення недоліків документів. Крім того, суд приймає до уваги надані позивачем накладні, виправлені після зауваження ревізора стосовно неповного заповнення приходних документів (не проставляння на документах дати та ін.). Ствердження представника позивача про те, що такі виправлення були здійснені під час перевірки, не підтверджується належними доказами та заперечуються в судовому засіданні ревізором, який здійснював перевірку.

Згідно ст. 2 Закону "Про бухгалтерський облік", даний закон поширюється тільки на юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Згідно із пунктом 2 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 N 290, норми цього Положення (стандарту) поширюються лише на юридичних осіб. Це підтверджується листом Мінфіну України від 09.06.2010 р. N 31-34000-20-27/14099. Підприємець, не будучи платником податку на прибуток, не має обов'язку ведення бухгалтерського обліку, не є спеціалістом в галузі бухгалтерського обліку, тому може допускати деякі недоліки в оформленні первинних документів. Але такі порушені, які вказані в акті перевірки, не позбавляють ці первинні документи статусу доказів понесених витрат.

Що стосується неприйняття витрат в сумі 8760 грн., які поніс позивач при сплаті послуг зважування ФОП ОСОБА_12, то враховуючи, що ці витрати були незмінні, за кожне зважування автомашини сплачувалось 60 грн., тому відсутність в наданих ревізору актах виконаних робіт вказівки який товар зважувався при зазначенні номера авто та ваги, дати зважування, суд вважає несуттєвим.

ДПІ не були прийняті витрати, понесені по отриманим транспортним та експедиційним послугам від ФОП ОСОБА_13, ТОВ "Укравторесурси" Житомирського АТП № 11854, ФОП ОСОБА_14 з мотиву не надання угод з даними перевізниками, подорожних листів. Наявність документів, які вимагає податкова інспекція, є необов'язковою, і тільки їх відсутність не є достатньою підставою неприйняття витрат по сплаті транспортних послуг.

В акті зазначено про не підтвердження витрат в сумі 4508453 грн. за накладними, виписаними ПП ВКФ "Укрінвест", оскільки не зазначено коду підприємства та адреси. При дослідженні цих накладних та рахунків, наданих ДПІ, суд приймає до уваги, що вони мають печатку постачальника ПП ВКФ "Укінвест" з кодом ЄДР, вказано місто Херсон, та зазначені банківські реквізити даного продавця. Крім того, позивач надав суду товарно-транспортні накладні, які підтверджують доставку сільгосппродукції ПП ВКФ "Укрінвест". Зустрічної перевірки ПП ВКФ "Укрінвест" податкова інспекція не проводила, запитів постачальнику не надсилала. Суд критично ставиться до посилання в акті перевірки на те, що в провадженні прокуратури Херсонської області знаходиться кримінальна справа №520094-11, порушена за фактом розкрадення грошових коштів РВФ "МТ Інвест - Імпекс", передбачених ст.ст.191, 366 КК України. РВФ "МТ Інвест - Імпекс" перерахувала на рахунок ПП "Золоте руно" передплату у сумі 751460 доларів США, однак, умови контрактів не виконані, грошові кошти не повернуті, а були перераховані на рахунки інших фірм й зняти готівкою з рахунку. В тому числі на розрахунковий рахунок ПП ПКФ "Укрінвест" конвертовано у готівкову форму кошти у розмірі 124736274,40 грн., які частково перераховані на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_6, сума не зазначається. Відповідач не надав суду доказів наявності такої кримінальної справи та доказів зв'язку її з діяльністю позивача. Відсутні докази надходження на банківські рахунки ФОП ОСОБА_6 будь-яких коштів від ПП ВКФ "Укрінвест", крім того, саме вона сплачувала кошти за поставлену продукцію ПП ВКФ "Укрінвест", бо є покупцем.

Враховуючи викладене, доводи відповідача про не підтвердження витрат на загальну суму 7772506,75 грн. є необґрунтованими.

Відповідач вважає, що ФОП ОСОБА_6 порушила ст..13 Декрету № 13-92, п.5.1, абзацу четвертого пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств", ст.203, ст. 216 ЦКУ при включенні до складу валових витрат вартості товарно - матеріальних цінностей на загальну суму 6156829,16 грн. отриманих від ТОВ "РПП "Євросталь", в тому числі в 3 кварталі 2010 року придбання товару на суму 1325185 грн. ( ПДВ 220864,17 грн.), в 4 кварталі 2010 року придбання товару на суму 4831644,16 грн. ( ПДВ 805274,03 грн.). Згідно ст. 13 ДКМУ № 13-92 оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Згідно із пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідач посилається на письмові пояснення директора ТОВ "РПП "Євросталь" ОСОБА_7, надані ГВПМ ДПІ у м. Херсоні 18.03.11, який показав, що став директором підприємства за грошову винагороду на прохання знайомого, документи підприємства та податкову звітність підписував, не вникаючи в їх суть, господарською діяльністю як директор не займався, з представниками інших підприємства ніколи не зустрічався, визнає, що оформив банківський рахунок та знімав з нього кошти. Відповідач вважає, що ТОВ "РПП "Євросталь" має ознаки фіктивності, що невстановлені слідством особи створили дане товариство з метою прикриття незаконної діяльності, зокрема, пов'язаної з мінімізацією податкових зобов'язань, тобто, ухиленням від сплати податків. Операції із придбання та реалізації мали нетоварний характер, товар не перевозився і не зберігався.

Ці доводи податкової інспекції ґрунтувались тільки на поясненні директора ОСОБА_7 та факту відсутності у позивачки майна, земельної ділянки, транспорту, та були спростовані доказами, які надав позивач. Так, постановою Комсомольського районного суду від 13.07.11, яка набрала законної сили, скасовано постанову про порушення кримінальної справи за фактом фіктивного підприємництва ОСОБА_7 В судовому рішенні зазначено, що ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив факт давання пояснень під тиском працівників ДПІ у м. Херсоні, інші докази (податкові декларації по податку на додану вартість за 2010 рік з додатками, витяг з ЄДРПОУ, довідка про взяття на облік як платника податків) підтверджують здійснення ТОВ "РПП "Євросталь" господарської діяльності.

На день розгляду адміністративного позову ФОП ОСОБА_6 податкова інспекція не надала доказів того, що за фактом фіктивного підприємництва засуджена будь-яка особа, доказів того, що статутні та реєстраційні документи ТОВ "РПП "Євросталь" визнано недійсними у судовому порядку, що підприємство в наслідок допущених порушень чинного законодавства при його створенні припинено. Навпаки, дане товариство є діючим підприємством та зареєстровано платником податку в ДПІ у м. Херсоні, не виключено із Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Відповідач в акті перевірки зазначає, що ТОВ "РПП "Євросталь" має стан - "О", тобто основний платник.

Придбаний у ТОВ "РПП "Євросталь" соняшник був відвантажений на експорт, що підтверджено документально вантажними митними деклараціями, в яких зазначено номер автотранспорту, яким здійснено експорт товару, вага товару, номенклатура товару та податковою інспекцією не заперечується. Відсутність в позивача складських приміщень його представник пояснює тим, що ФОП ОСОБА_6 займається відправкою на експорт сільгосппродукції, овочів, зернових, яблук, доставка продукції відбувається від виробника до нерезидента одним транспортом без перевантаження для запобігання псування продукції. Постачальники поставляли позивачу товар в автомобільному транспорті до митного складу в м. Херсон. Після оформлення позивачем в митниці необхідних документів для експорту той самий автомобіль, який привозив товар в м. Херсон, перевозив продукцію за кордон. Позивач надав суду товарно-транспортні накладні, які підтверджують транспортування продукції від такого постачальника як ТОВ "РПП "Євросталь".

Доказів того, що позивач при підписанні угод з ТОВ "РПП "Євросталь" порушив норми діючого законодавства, немає. Як що недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Без судового рішення висновки відповідача в акті перевірки стосовно визнання нікчемними правочинів з ТОВ "РПП "Євросталь" є припущенням, а не достовірно встановленим фактом. Вказані ж в актах податкових органів недоліки, допущені суб'єктами господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

За змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним. Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином, для констатації факту нікчемності правочинів в акті перевірки, податкова інспекція повинна встановити, що всі ці угоди вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або порушує публічний порядок. До правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, відносяться правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу, землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до статей 3, 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

В силу положень статтей 204, 215 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У сфері оподаткування основи публічного порядку визначаються статтею 42 Конституції України, згідно з якою кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд при вирішенні даної справи виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин у економічній сфері. У зв'язку із цим презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди, економічно виправдані, а відомості, що містяться в його податковій декларації та бухгалтерській звітності, - є достовірними. Під податковою вигодою слід розуміти зменшення розміру податкових зобовязань внаслідок, зокрема, зменшення податкової бази, одержання податкової пільги, застосування більш низької ставки податку, а також одержання права на повернення (залік) або відшкодування податку з бюджету. Надання платником податків до податкового органу всіх належним чином оформлених документів, що передбачені податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не доведе, що відомості, які містяться в цих документах, є неповними, недостовірними й/або суперечливими.

Одержання податкової вигоди повинно визнаватися необґрунтованим, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподатковування платником податків враховано операції, що не відповідають їх дійсному економічному змісту або враховано операції, не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Про необґрунтованість одержання платником податків податкової вигоди можуть також свідчити наступні обставини:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, що є економічно необхідними для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної до економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподатковування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо повязані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром (послугами), який не вироблявся (послуги фактично не надавалися) або який не міг бути вироблений (послуги не могли бути наданими) в обсязі, зазначеному платником податків у документах бухгалтерського обліку.

Отже, якщо платник податків уклав договір, який не обумовлений розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру), а лише з метою отримання податкової вигоди чи мінімізації оподаткування, такий правочин слід вважати таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, порушує публічний порядок і, таким чином, є нікчемним.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Предметом договорів купівлі-продажу між позивачем та ТОВ "РПП "Євросталь" було придбання насіння соняшника та його подальший продаж, що відповідає основній діяльності позивача. Відповідач не надав доказів, яким чином ТОВ "РПП "Євросталь" звітує до податкового органу з якими показниками невідомо, не надано акту перевірки цього підприємства, або акту про відсутність за юридичною адресою. Фактично в якості беззаперечного доказу порушення позивачем податкового законодавства прийнято пояснення директора товариства ОСОБА_7, який при дачі таких пояснень не попереджався про відповідальність за завідомо неправдиві показання, і в подальшому спростовує свої свідчення. Будь-яких претензій зі сторони податкової інспекції до правильності оформлення первинних бухгалтерських та податкових документів при здійсненні господарських операцій між позивачем та ТОВ "РПП "Євросталь". Твердження відповідача про те, що поставка сільгосппродукці є фікцією, яка супроводжувалась тільки оформленням документів з метою створення видимості того, що поставка відбулась в дійсності, суд не може прийняти до уваги. Відповідач, зробивши висновок у акті перевірки про нікчемність правочинів, міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладеного договору, його позиція про те, що цей правочин очевидно суперечать інтересам держави, не підкріплені належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Будь-якого закону, в якому було б вказано про нікчемність угод позивача з постачальником, відповідач суду не навів. Носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін нікчемного правочину є посадові особи цих юридичних осіб. ДПІ не встановила персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо.

Зважаючи на всі факти і обставини, встановлені судом під час розгляду даної справи у їх сукупності і взаємозвязку, суд вважає, що угоди між позивачем та ТОВ "РПП "Євросталь" неможливо однозначно віднести до нікчемних угод, ці угоди є оспорюваними. Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний або мав реальну можливість зясувати всі обставини діяльності постачальника на момент придбання товару, суду не надано. Зясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди, за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Положеннями законодавства, яке регламентує права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано прав щодо встановлення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання. Тому правочин між позивачем та його постачальником є правомірним, поки його недійсність не буде встановлена судом.

Витрати в розмірі 5130690 грн.90 коп.(без ПДВ), пов'язані з придбання у ТОВ "РПП "Євросталь" сільгосппродукції, виключені з складу витрат позивача неправомірно.

Суд погоджується з висновками податкової інспекції щодо необґрунтованого віднесення до витрат суми 12558,52 грн., як такою що не пов'язана з веденням підприємницької діяльності, у тому числі:

- у серпні 2010 року на суму 437,52 грн. (придбання чертежу у ВАТ "Укртелеком"- накладна від 13.08.10 №189 на суму 437,52грн. без ПДВ).,

- у серпні 2010року на суму 65 грн. (заправка картриджа у ФОП ОСОБА_15 (НОМЕР_4) - накладна від 26.08.10 №1896 на суму 65грн. (без ПДВ),

- у вересні 2010 року на суму 12056 грн. (проектна документація у ПП "Олександра" (19228409) - накладна від 24.09.10 №07/10 на суму 12056грн. без ПДВ).

При цьому суд керується положеннями розділу четвертого Декрету № 13-92, механізм застосування яких викладено в розділі четвертому Інструкції № 12. Згідно ст. 13 ДКМУ № 13-92 оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Згідно Інструкції "Про прибутковий податок з громадян", затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.1993р. № 12, до декларації про доходи, одержаних за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого у цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Будь-які суми витрат підприємця до отримання доходу є його власним ризиком, а включаються до складу валових витрат звітного періоду і відображаються у Книзі обліку доходів і витрат виключно ті витрати, які прямо відповідають отриманому у цьому звітному періоді доходу.

Отже, витрати на створення саду підприємець може використати на зменшення доходів, отриманих безпосередньо від діяльності цього саду. Оскільки витрати в сумі 12558 грн. 52 коп., понесені в 2010 року, а доходи, пов'язані з цими витратами, ще позивач не отримав, такі витрати не враховуватися для визначення об'єкта оподаткування даного податкового року.

Незважаючи на те, що 12558,52 грн. позивач включив до валових витрат 2010 року передчасно, дана помилка не вплинула на загальний розмір оподатковуваного доходу та на розмір податку з доходів фізичних осіб. Суд вважає, що витрати 14569906 грн., які складаються з витрат по придбанню продукції у ТОВ "Євросталь" 5130690 грн. 90 коп., витрат в сумі 7772506,75 грн. за накладними з недоліками заповнення, 1666709,10 грн. витрат, підтверджених ДПІ, перевищують задекларовану в податковій декларації позивача суму 12888038 грн. 36 коп., незважаючи на виключення з суми витрат 12558,52 грн.

Що стосується включення до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку на суму 513413,32 грн., податковий інспектор в судовому засіданні погодилась із доводами позивача, що дана сума зафіксована в акті перевірки помилково.

Враховуючи викладене, повідомлення-рішення № від 17.06.0 винесено з порушенням вимог діючого законодавства, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

ФОП ОСОБА_6 в 2010 році здійснювала експортні операції по відправці за кордон овочів, фруктів, сільгосппродукції. ДПІ встановила порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що призвело до несвоєчасного надходження виручки за експортну продукцію у загальній сумі 519850 дол. США, та недекларування валютних цінностей, які знаходяться за межами України. За наслідками перевірки позивачу нараховано 132 956,63 грн. пені відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 17.06.11р.

Згідно ст. 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується… Порушення резидентами цих строків, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості (ст. 4).

Суд зазначає, що позивач має два валютних рахунка (долари США та російські рублі) в АТ "Укрсиббанк" . Відповідно до довідки АТ "Укрсиббанк" від 03.08.2011 №138-4/7-15-122, в якому зареєстровані експортні контракти, та який здійснює контроль за своєчасним поверненням валютних коштів по цим контрактам на територію України, в позивача станом на 01.01.2011 не була своєчасно повернута валютна виручка лише по двом договорам купівлі-продажу з нерезидентами України, а саме:

- ЧУТП "Серж-Веста" (Республіка Беларусь), договір купівлі-продажу №01/07 від 01.07.2010 у сумі 3000 доларів США; ВМД № 3939, дата ВМД 02.07.2010, граничний термін надходження валютної виручки 29.12.2010. Сума пені становить - 143,27 грн. (3000 дол. США X 2 дні х 0,3% х 7,9596);

- ЧУТП "ПанфрутБел" (Республіка Бєларусь), договір купівлі-продажу №05/05 від 05.05.2010 у сумі 3460 доларів США, ВМД № 3183, дата ВМД 04.06.2010, граничний термін надходження валютної виручки 01.12.2010. Сума пені - 2471,89 грн. (3460 дол. США х З0 днів х 0,3% х 7,938).

Крім того, позивач згоден з нарахуванням відповідачем пені за несвоєчасне повернення валютної виручки по ЧУТП Кожухарь 203 грн. 17 коп., ИП ОСОБА_16 6603 грн. 83 коп. Усього, на загальну суму 9422 грн. 16 коп.

Постановою Національного банку України від 24.03.1999 № 136 "Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями" встановлено контроль банку за експортними операціями резидента, банк надає податковим органам інформацію про виявлені у звітному місяці факти порушень в разі ненадходження в законодавчо встановлені строки виручки, товарів. Пп. 2.3 Інструкції передбачено, що банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього. Якщо в платіжному дорученні банку-нерезидента немає посилання на договір, на виконання якого від нерезидента-контрагента надійшли кошти, то банк вимагає письмове пояснення від резидента або нерезидента-контрагента щодо віднесення цих коштів до конкретного експортного договору. Якщо клієнт не подав банку документи, потрібні останньому для з'ясування стану розрахунків за експортною, імпортною операціями цього клієнта, то банк у довільній формі повідомляє про це податковий орган (п. 5.6). З пояснень представників ДПІ у м. Херсоні вбачається, що у платіжних документах не завжди були поставлені реквізити контрактів, тому податковий орган не мав підстав зараховувати валютні кошти за тим чи іншим контрактом. В той же час приватний підприємець надав докази того, що він своєчасно повідомляв установу банку про походження валютних коштів та напрямок їх зарахування, тому відомості банку мають такі розбіжності з висновками податкового органу. Разом з тим, податкова інспекція не була позбавлена можливості запросити пояснення відповідно від приватного підприємця або від банку для з'ясування таких розбіжностей. Суд не може ігнорувати надані позивачем докази своєчасності надходження валюти незалежно від причин, з яких відповідач не взяв їх до уваги..

Таким чином, відповідачем в податковому повідомленні-рішенні № від 17.06.11 невірно визначено суму нарахованої пені за несвоєчасне повернення валютних цінностей на територію України в розмірі 132956,63 грн., дане податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню частково, в частині нарахування 123534 грн. 47 коп. пені (виходячи з розрахунку 132956 грн. 63 коп. - 9422 грн. 16 коп.).

За актом перевірки встановлено завищення суми податкового кредиту за серпень - грудень 2010 року на суму 990 583 грн. та як рекомендовано зменшити рядок 26 Декларації з ПДВ на суму 364 489 грн., з чим позивач не погоджується. Просить визнати такі дії ДПІ неправомірними.

Державна податкова інспекція у своїй діяльності керується Конституцією України, Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 200 Податкового кодексу України передбачає, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Згідно з п. 58.1 ст. 58 ПКУ у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу, або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. При зменшенні від'ємного значення таке податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму зменшення від'ємного значення податку на додану вартість; граничні строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки невнесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення. Аналогічні норми містить Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердж. наказом ДПА України від 22.12.2010 № 985. Таке податкове повідомлення-рішення складеться за формою "В4" (додаток 8 до наказу). Суд вважає, що саме таке рішення податкового органу може бути предметом оскарження в суді. Але як зазначає відповідач податкового повідомлення-рішення за формою "В4" не приймалось, в акті перевірки рекомендовано позивачу зменшити від'ємне значення в декларації з ПДВ.

За визначенням, наведеним у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. З наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Зміст позовних вимог позивача свідчить про те, що він просить визнати неправомірним акт перевірки. Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 р. № 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 34/18772, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Акт документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які проводили перевірку, а також посадовими особами платника податків або його законними представниками. За результатами розгляду керівником органу державної податкової служби (його заступником) акта перевірки, заперечень посадових осіб платника податків або його законних представників та інших матеріалів перевірки, у терміни та порядку, встановлені Податковим Кодексом, приймаються відповідні податкові повідомлення-рішення. Таким чином, акт перевірки лише фіксує обставини встановлені під час проведення перевірки та факти виявлених порушень законодавства, що створює для нього виконання функції виключно як носія доказової інформації, такий акт не породжує для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки. Акт перевірки неможливо вважати рішенням, дією чи бездіяльністю ДПІ як суб'єкта владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин, а відтак вони не підпадають під дію пункту 1 частини 1 статті 17 КАС. Провадження по справі в цій частині вимог закривається.

На підставі викладеного позовні вимоги задовольняються частково. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні:

- № НОМЕР_2 від 17.06.11р. про нарахування ОСОБА_6 грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 1683199,38 грн. та штрафної санкції в сумі 420799,85 грн.,

- № від 17.06.11р. про визначення грошового зобов'язання по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в частині нарахування 123534,47 грн. пені.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення ДПІ у м. Херсоні № 000861702 в частині нарахування 9422,16 грн. пені.

4. Закрити провадження у справі в частині вимог про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у м. Херсоні по зменшенню суми податкового кредиту за вересень-грудень 2010 року в сумі 990583 грн. та визнанню завищення податку на додану вартість у рядку 26 декларації по ПДВ на 364489 грн. згідно акту перевірки від 30.05.2011.

5. Відшкодувати з Державного бюджету на користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_1, 73003, ідент. номер НОМЕР_3) витрати зі сплати судового збору в сумі 3 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 листопада 2011 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.2.8