Справа № 642/1039/17
Суддя: Гримайло А. М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/1039/17
Провадження № 2-а/643/153/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі міста Харкова про визнання незаконними дій та рішення суб'єкта владних повноважень і зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м.Харкова, в якому просить визнати незаконними дії УПФУ в Холдногірському районі м. Харкова щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років згідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 р. (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), зобов'язати УПФУ в Холодногірському районі м.Харкова призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) з 21.12.2016 року, виходячи із розрахунку 90 (дев'яносто) % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 12.12.2016 № 18-802 без обмежень її максимального розміру.

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова подав до суду письмові заперечення, в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В наданих до суду запереченнях посилався на те, що починаючи з 01.06.2015 року згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України, в т.ч. ЗУ «Про прокуратуру». Тобто з 01.06.2015 року, пенсії, що визначені в порядку та на умовах згідно із ЗУ «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Вважав, що не має законних підстав для зобов'язання відповідача здійснити призначення пенсії за вислугою років позивачу в розмірі 90 % від середнього розміру щомісячної заробітної плати з 21.12.2016 року.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст.128 КАС України суд вважає за можливе розгляд та вирішення даної справи на підставі наявних в ній доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 21 грудня 2016 року, працюючи на посаді заступника начальника відділу підтримання державного обвинувачення в апеляційному суді прокуратури Харківської області звернулась із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова про призначення їй пенсії за вислугу років, надавши всі необхідні документи відповідачу, для призначення та розрахунку розміру пенсії, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІ1 від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) при наявності стажу роботи 20 років.

Листом управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова від 11.01.2017 за № 190-02/29 разом із протоколом № 3 від 05.01.2017 року, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років, управління послалося на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УШ визначено, що з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру», не підлягають призначенню.

Доводи, викладені у рішенні відповідача про відмову у перерахунку пенсії не відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Нормою ч. 1 статті 50-1Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 12.07.2001 року, було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, наведених у ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), у тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького склад) органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, серії НОМЕР_1, яка відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та копією диплома НОМЕР_2 з додатком з 01.09.1993 по 27.06.1998 ОСОБА_1 навчалась на денній формі навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 та додатком до диплому, тобто строк навчання склав 04 роки, 09 місяців» 27 днів.

Половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого складає 02 роки, 05 місяця, 12 днів (04 роки, 09 місяців, 27 днів / 2 = 02 роки, 05 місяця, 12 днів).

З 09.09.1998 ОСОБА_1 обіймала прокурорські посади в органах прокуратури Харківської області, а саме: стажиста, помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора відділу прокуратури області, старшого прокурора відділу прокуратури області, заступника прокурора район), начальника відділу прокуратури області, начальника управління прокуратури області, заступника прокурора міста Харкова, заступник начальника відділу прокуратури області.

В теперішній час позивач продовжує працювати в прокуратурі Харківської області.

На час звернення до управління Пенсійного фонду України в Холодногріському районі м.Харкова (21.12.2016) згідно з наданою копією трудової книжки вислуга років позивача, ОСОБА_1 склала - 18 років 3 місяці 13 днів в органах прокуратури та 02 роки 05 місяців 12 днів половина терміну навчався на денній формі навчання у вищому юридичному навчальному закладі, разом - 20 років 8 місяців 25 днів, що є законною підставою для забезпечення належним пенсійним забезпеченням та призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Відповідач у своєму рішенні та письмових запереченнях посилається на відсутність на день звернення особи за призначенням пенсії, норми, яка б передбачала право особи на призначення пенсії за відповідного стажу у відповідному розмірі.

Проте, суд погоджується із твердженням позивача, що при вирішенні питання про застосування закону в часі (ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»), суд має виходити із того, що згідно із ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Ч.ч. 1-3 ст.46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Не виконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з п.4 рішення від 11.10.2005 року у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Також, у абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N8-pn/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004,від1грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року Законом України від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузили і соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Також, суд вважає, що суперечить і викладеним вимогам Конституції України, п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УШ, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі Закону України «Про прокуратуру».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

З огляду на викладене, позивач правомірно звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років на підставі cт. 50-1Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001 року та, керуючись вимогамист.22 Конституції України, в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору.

Відсутність відповідного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України який би регулював умови та порядок призначення та перерахунку пенсій, на що посилається відповідач у своїх запереченнях, не може бути підставою для відмови в призначенні особі пенсії. Так, відмова в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку Урядом (справа «Суханов та Ільченко проти України (заяви №68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014 року) була розцінена Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 51-56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Бутченко проти України» (заява №38677/06 від 24.07.2014 року), у якій констатовано, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги. Відмова у призначенні пенсії з посиланням на вказану підставу, також не є правомірною та такою, що порушує право позивача на призначення їй та отримання належного рівне пенсійних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою 01.03.2017 року та просить задовольнити його позовні вимоги з моменту виникнення права на отримання, пенсії, а саме: з 21.12.2016 року, тобто в межах строку звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. У зв'язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з 21.12.2016 року, тобто з дня звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі витупала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Згідно ч.2 п.10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

У зв'язку з тим, що для усунення порушення прав позивача відповідач повинен вчинити певні дії, то встановлення судом строку для подання суб'єктами владних повноважень - відповідачам до суду першої інстанції звіту про виконання судового рішення є законним, строк подачі звіту протягом місяця, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 69, 71, 76, 86, 99, 102, 158-163, 167, 186 КАС України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м.Харкова про визнання незаконними дії та рішення суб'єкту владних повноважень, зобов'язання його вчинити певні дії та прийняти рішення - задовольнити.

Визнати дії та рішення управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м.Харкова, протокол №3 від 05.01.2017 (лист від 11.01.2017 за № 190-02/29) щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) незаконними.

Скасувати рішення Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, протокол №3 від 05.01.2017 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м.Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) з 21.12.2016, тобто з дати звернення, виходячи із розрахунку 90 (дев'яносто) % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 12.12.2016 № 18-802 без обмежень її максимального розміру.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в Холодногірському районі м.Харкова судовий збір в розмірі 640 на користь ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м.Харкова подати протягом 30 днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАС України.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.М.Гримайло