Справа № 826/27715/15
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
14 березня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Твердохліб В.А.,
суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
за участю секретаря Борейка Д.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального Штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального Штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Також, представником позивача Бендик О.Г. подано апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року, в якій остання просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Посилається представник позивача на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача та його заперечення проти апеляційної скарги представника Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.03.2014 року між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_3 , з одного боку, та громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , солдат, з іншого боку укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. За яким Позивач прийнятий на військову службу, яку проходить у військовому званні солдат в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України.
Інспектором відділення ВТБДР Жуков А.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПД №003208 про те, що громадянин ОСОБА_1 керуючи автомобілем УАЗ 3151, номерний знак НОМЕР_1 , 10.07.2015 року близько 00.00 год скоїв ДТП внаслідок чого, даний автомобіль згорів, відновленню не підлягає, місце скоєння ДТП: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги п2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.124 КУпАП.
Донецьким зональним відділом Військової служби правопорядку по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.07.2015 року в зоні Антитерористичної операції за участю автомобіля Центру УАЗ-З1514 військовий номер НОМЕР_3 під керуванням солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 проведено службове розслідування від 16.08.2015 року
За висновками акту службового розслідування встановлено, що однією з причин ДТП є неналежне виконання службових обов`язків водієм солдатом ОСОБА_1 , який будучи військовою службовою особою згідно займаної посади, в порушення вимог п.12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху не врахував стан транспортного засобу, вибору безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Відповідно п.4.4 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міноборони від 15.03.2004 року №82, командуванню Центру доручено прийняти рішення про покарання винних та прийняти згідно встановленому порядку рішення про відшкодування нанесених державі збитків.
Частиною 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII, встановлено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначені Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Закон України №551-XIV).
Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст.1 Закону України №551-XIV).
Статтею 3 Закону України №551-XIV встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету (ст.4 Закону України №551-XIV).
Положенням статті 5 Закону України №551-XIV визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
За приписами статті 45 Закону України №551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями ст.83 Закону України №551-XIV визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно ст.84 Закону України №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку), визначені «Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 березня 2004 року №82, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за №385/8984 (у редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин, далі - Інструкція №82)
Згідно п.1.2 Інструкції №82 службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Разом з тим, згідно положеннями ст.127 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV рядовий (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна. Рядовий (матрос) підпорядковується командирові відділення.
Рядовий (матрос) зобов`язаний, зокрема, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (ст.128 цього Закону).
Пунктом 1.11 Керівництва з експлуатації автомобільної техніки в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №219 від 01.07.2002, передбачено, що водій, який прийняв машину, розписується у формулярі (паспорті) і з цього часу несе повну відповідальність збереження машини, її справність і готовність до використання, що також зазначено в обов`язках водія згідно Положення затвердженого наказом начальника Центру №3 від 02.01.2015 року.
Водій 2 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу 2 автомобільної колони Центру солдат ОСОБА_1 закріплений за автомобілем УАЗ-З1514 військовий номер НОМЕР_3 наказом начальника Центру № 143 від 05.05.2015 року та прийняв даний автомобіль згідно акту №514 форми ОЗ-І від 05.05.2015 року без недоліків про що розписався в даному акті та паспорті (формулярі) даного автомобіля.
Пунктом 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР) передбачено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі знищення військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
За результатами службового розслідування надані пропозиції про притягнення до дисциплінарної відповідальності наступних військових посадових осіб, а саме: полковника ОСОБА_4 та капітана 2 рангу ОСОБА_5 .
Також, надані пропозиції начальнику Центру про занесення втраченого майна до книг обліку втрат та нестач, прийняти встановленим порядком рішення щодо відшкодування нанесених збитків та списання техніки та майна.
Однак, у вищевказаному службовому розслідуванні не встановлено, що саме з вини ОСОБА_1 заподіяно шкоду державі, лише зазначено, що до причин та умов, які сприяли скоєнню ДТП стало недотримання Позивачем вимог пунктів 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху.
Слід звернути увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 11.07.2015 року відсутнє посилання на порушення позивачем пункту 12.2 Правил дорожнього руху та не зазначено, які саме дії позивача призвели до скоєння ДТП.
Командуванням Центру всупереч пункту 17 Положення №243/95-ВР не призначено власного службового розслідування, з метою встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до наявного в Центрі Акту №514 (форма 03-1) від 05.05.2015 року встановлено, що автомобіль зданий водієм солдатом ОСОБА_7 та прийнятий водієм солдатом ОСОБА_1 без недоліків, про що містяться підписи водіїв та засвідчено комісією у складі голови комісії - старшого лейтенанта ОСОБА_8 та членів комісії - старшого лейтенанта ОСОБА_9 , лейтенанта ОСОБА_10 та молодшого лейтенанта ОСОБА_11 . Акт затверджений заступником начальника Центру з озброєння підполковником ОСОБА_12 .
З пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_8 , старшого лейтенанта ОСОБА_9 , лейтенанта ОСОБА_10 та молодшого лейтенанта ОСОБА_11 встановлено, що вони не були присутні при здійсненні прийому-передачі автомобіля Центру УАЗ- НОМЕР_5 , військовий номер НОМЕР_3 , між водіями, оскільки така обставина відбувалася безпосередньо в зоні АТО, а Акт №514 підписувався комісією в Центрі 06.05.2015, після того як він був доставлений водієм солдатом ОСОБА_7 із зони АТО.
Солдат ОСОБА_1 в своїх поясненнях факт прийому даного автомобіля не заперечує та відмічає що це відбулося в місті Соледар, при цьому він заперечує той факт, що він розписувався в будь-якому документі за прийом автомобіля.
Таким чином в ході розслідування встановлено, що організація прийому - передачі автомобіля УАЗ- НОМЕР_5 , військовий номер НОМЕР_3 , від водія солдата ОСОБА_7 до водія солдата ОСОБА_1 у зв`язку із виключними обставинами, пов`язаними з проведенням АТО, була організована та проведена комісією формально з порушенням вимог керівних документів, так як комісія не була присутньою під час цієї дії та покладалася суто на водіїв.
Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки передача автомобіля відбувалася у зв`язку із виключними обставинами під час проведення антитерористичної операції, то за таких обставин у позивача була відсутня можливість перевірити справність вказаного автомобіля.
Крім того, відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення, повинно було бути враховано те, що прийом-передача автомобіля УАЗ-З1514 організовано та проведено комісією з порушенням вимог керівних документів у зв`язку із виключними обставинами, пов`язаними з проведенням АТО.
Слід звернути увагу на те, що в установленому законом порядку не вирішено питання щодо встановлення вини позивача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та порушенні Правил дорожнього руху.
Положеннями статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб`єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Ця норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
З матеріалів справи вбачається, що скаргу Міністру оборони України подано позивачем 16.10.2015 року, лист (датовано 17.11.2015 року за №91/кд/6115) отримано 24.11.2015 року, а з адміністративним позов позивач звернувся до суду 21.12.2015, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за вказаних обставин позивачем не пропущено строк звернення з адміністративним позовом до суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів звертає увагу на те, що представником позивача подано апеляційну скаргу з проханням скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог, незважаючи на те, що Окружним адміністративним судом міста Києва таке рішення вже прийнято та позов задоволено.
Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального Штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 17 березня 2017 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Бужак Н.П.