Справа № 671/1729/16-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/1729/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чорний С.Б.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

15 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що Волочиським районним судом 11.06.2014 року винесено постанову по справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації. Постанова набрала законної сили, ОСОБА_2 було отримано виконавчий лист і пред'явлено до виконання. Виконавчий документ зобов'язує боржника нарахувати та виплатити йому певну суму.

20.11.2014 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно якої боржнику управлінню соцзахисту було надано строк до семи днів для добровільного виконання судового рішення, а в подальшому 06.04.2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження

Зазначену постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження позивач оскаржив, в зв'язку з чим, постановою Волочиського районного суду від 29.01.2016 року наступну визнано нечинною та скасовано.

10.02.2016 року старший державний виконавець Ніколов А.В. виніс постанову про відновлення виконавчого провадження, а 28.11.2016 року ним знову було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку позивачем було отримано 02.12.2016 року. Так, судове рішення залишилося невиконаним.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження"(Далі - Закону), вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Частиною 1 статті 11 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що державний виконавець зобов'язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у зв'язку з чим, наділений повноваженнями щодо накладення штрафів на боржника, повідомлення правоохоронних органів для притягнення боржника до відповідальності, на підставі чого, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно виконавчого листа №2-а/671/38/2014 виданого 24.10.2014 року Волочиським районним судом про зобов'язання управління соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_2 разову грошову допомогу до 5 травня в 2014 році відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з врахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплаченої позивачу суми 2250 грн. в 2014 році, тобто зобов'язано вчинити певні дії.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Ніколовим А.В. 20.11.2014 року по заяві ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа, а боржнику вказано на добровільне та самостійне виконання постанови у строк до семи днів з моменту її винесення.

Листами від 07.05.2015 року, 16.02.2016 року та 18.02.2016 року боржник повідомив про неможливість сплатити стягувачу кошти, оскільки вони є бюджетною установою і виплати проводяться на підставі кошторисних призначень, згідно затверджених кошторисів та коштів, передбачених на конкретні цілі, а на виконання рішення суддів кошти не передбачені.

Вимогою державного виконавця від 06.03.2015 року боржника зобов'язано сформувати бюджетне призначення, в якому передбачити кошти для здійснення виплат недоплаченої позивачу разової грошової допомоги.

Оскільки вимог державного виконавця щодо виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2014 року та вимоги від 06.03.2015 року про зобов'язання сформувати бюджетне призначення, в якому передбачити кошти для здійснення виплат недоплаченої позивачу разової грошової допомоги, боржником виконані не були, до боржника застосовані штрафні санкції у виді штрафу в сумі 680 грн. та 1360 грн.

25.03.2015 року та 25.11.2016 року до Волочиського РВ УМВС направлено повідомлення про злочин щодо посадових осіб боржника за невиконання рішення суду, а 07.04.2015 року від них отримано висновок, що в діях посадових осіб боржника відсутні ознаки кримінального правопорушення.

Згідно ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Державним виконавцем 03.03.2016 року та 20.04.2016 року до Волочиського районного суду подавалися заяви про відстрочку виконання рішення суду та про зміну способу, порядку виконання рішення шляхом стягнення заборгованості в сумі 5342 грн., однак суд ухвалами від 11.03.2016 року та 29.04.2016 року відмовив у їх задоволенні.

Постановою від 28.11.2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області Ніколов А.В. закінчив виконавче провадження, з посиланням на п.11 ч.1 ст.39, ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ним проведено усі можливі заходи примусового виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наявні всі підстави для закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що державним виконавцем, вжито всіх допустимих, передбачених Закону України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішення, зважаючи на те, що виконати рішення без участі боржника неможливо.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 березня 2017 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Сапальова Т.В.