Справа № 802/295/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 березня 2017 р. Справа № 802/295/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: Чуба М.В.,

представника відповідача: Охрімовського Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій область, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" з адміністративним позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначили, що ПП "ФІРМА"БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" є власником чотирьох транспортних засобів, за які протягом 2015 року було сплачено транспортний податок на загальну суму 100000,00 грн. Вважаючи, що дана сума транспортного податку підприємством була сплачена помилково, позивач звернувся до Вінницької ОДПІ із заявою про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань. Однак, Вінницькою ОДПІ надано відповідь про залишення вказаної заяви без виконання.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, в зв`язку з чим звернувся за захистом свої прав до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії Вінницької ОДПІ щодо залишення без виконання заяви ПП "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" про повернення помилково сплаченого грошового зобов`язання (транспортного податку) у 2015 році у сумі 100000,00 грн.;

зобов`язати Вінницьку ОДПІ вчинити дії щодо повернення помилково сплаченого грошового зобов`язання (транспортного податку) у 2015 році у сумі 100000,00 грн., в порядку та у спосіб встановлені законодавством України через органи Державної казначейської служби України.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях (Вхід. № 6186 від 09.03.2017р.), в яких зазначено, що Вінницька ОДПІ, відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань з транспортного податку , діяла згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 28.02.2017 року замінено неналежну третю особу - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, на належну - Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча, як слідує з матеріалів справи, про час, дату та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, оцінивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що ПП "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" на праві власності належать транспортні засоби, зокрема:

TOYOTA HIGHLANDER, універсал-В легковий, реєстраційний номер АВ8831СА, об`єм двигуна 3456 куб.см, 2013 року випуску, дата реєстрації 06.03.2014 року (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САТ 838840);

TOYOTA LAND CRUISER 200, універсал-В легковий, реєстраційний номер АВ3330АЕ, об`єм двигуна 4461 куб.см, 2011 року випуску, дата первинної реєстрації 06.01.2012 року, дата реєстрації 14.11.2014 року (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ 517895);

HONDA PILOT, універсал-В легковий, реєстраційний номер ВН6038ЕН, об`єм двигуна 3471 куб.см, 2012 року випуску, дата реєстрації 09.10.2012 року (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО 253836);

HONDA CROSSTOUR, хетчбек-В, реєстраційний номер АВ0510ВХ, об`єм двигуна 3471 куб.см, 2013 року випуску, дата реєстрації 05.06.2013 року (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САР 059123).

На протязі 2015 року позивачем сплачено транспортний податок в загальній сумі 100000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 342 від 11.03.2015 року на суму 25000,00 грн., № 324 від 23.07.2015 року на суму 25000,00 грн., № 1767 від 27.10.2015 року на суму 25000,00 грн., № 2240 від 24.12.2015 року на суму 25000,00 грн.

В подальшому, вважаючи, що грошове зобов`язання по транспортному податку було сплачено помилково, ПП "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" 11 січня 2017 року звернулось із заявою Вих. № БА-1101-1 до Вінницькій ОДПІ, в якій просило повернути суму 100000,00 грн. сплаченого транспортного податку за 2015 рік на його розрахунковий рахунок.

Дану заяву ПП "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" обґрунтовувала тим, що в ситуації із запровадженням транспортного податку на 2015 рік, відповідні норми Закону щодо реформи набрали чинності з 01 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місце ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

З урахуванням норм п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті в 2015 році та опубліковані протягом січня-лютого 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатись встановленим місцевою радою.

А тому, на думку позивача, нарахована Вінницькою ОДПІ, згідно Рішення 59 сесії 6 скликання Вінницької міської ради № 1984 від 23.01.2015 року, та сплачена ПП "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" сума транспортного податку в 2015 році була здійснена помилково.

Розглянувши заяву ПП "ФІРМА "БЕРШАДЬ АГРОПЛЮС" про повернення сплаченого транспортного податку, Вінницька ОДПІ надала відповідь від 27.01.2017 року № 1217/10/12-04 з повідомлення про залишення вказаної заяви без виконання

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив із наступного.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України N71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, шляхом викладення в новій редакції ст.267 ПК України, введено новий податок - транспортний податок.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Кодексу визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на 01.01.2015 року), стали легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до пп. 267.6.4 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації об'єкта оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

При цьому, згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до пп. 267.8.2 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, юридичними особами сплачується авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Суд зазначає, що Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-VIII від 28 грудня 2014 року не змінює вид податку, а запроваджує новий податок, який в свою чергу підлягає сплаті з 01 січня 2015 року.

Посилання позивача на Рішення 59 сесії 6 скликання Вінницької міської ради № 1984 від 23.01.2015 року, суд не бере до уваги, у зв'язку з тим, що рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

Згідно п. 4.1.9. ст. 4 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Принцип стабільності застосовується у разі внесення змін до елементів податків, а не при прийнятті нових податків. Пунктом 7.3 ст. 7 ПК України визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що безпідставним є посилання позивача на положення пункту 12.3.4 ст. 12 ПК України, яким передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Суд вважає необхідним застосування до правовідносин, які виникли, положення підпункту 12.3.5. пункту 12.3ст. 12 ПК України, яким закріплено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

При вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з ПК, норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Виходячи із викладеного, питання сплати транспортного податку визначаються виключно Податковим кодексом України, а тому в даному випадку, рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платника сплачувати податки та збори.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні від 14.10.2010 р. прийнятому в справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Тому, введення нового виду податку - "транспортного податку" на підставі Закону № 71-VIII та встановлення чітких правил його сплати, слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

З огляду на усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення даного адміністративного позову у суду відсутні.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії відповідача, пов'язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України, а тому підстав для задоволення позову в суду не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович