Справа № 370/1681/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Мазка Н.Б. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Справа № 370/1681/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області на постанову Макарівського районного суду Київської області від 06 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку (донарахування) пенсії державного службовця в частині додаткового включення до заробітку для обчислення пенсії позивача сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації за останні 24 календарні місяці роботи перед призначенням пенсії з 01.03.2014 р., на які були нараховані та фактично сплачені страхові внески в повному обсязі, на підставі довідок від 11.07.2016 р. №№ 90, 91, згідно з матеріалами пенсійної справи в розмірі 90 %;

- зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок (донарахування) пенсії державного службовця по матеріалам пенсійної справи в розмірі 90% на підставі довідок від 11.07.2016 р. №№ 90, 91, враховуючи всі складові його заробітної плати з включенням до заробітку для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення і для вирішення соціально-побутових питань та індексації за останні 24 календарні місяці роботи перед призначенням пенсії з 01.03.2014 р.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 06 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку його пенсії та зобов'язано здійснити такий перерахунок з 13.07.2016 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 01.03.2014 р. позивач перебуває на обліку УПФУ в Макарівському районі Київської області та отримує пенсію за віком державного службовця в розмірі 90% працюючого державного службовця відповідної посади та рангу, згідно до Законів України «Про державну службу».

Позивач звернувся до відповідача із заявою про включення до складу його заробітної плати, з розміру якої здійснюється обчислення пенсії, сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації, які були ним отримані у період роботи та з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зазначені у довідці від 11.07.2016 р. № 91, та з урахуванням заробітної плати і всіх її складових, отримуваної ним до виходу на пенсію, відповідно до довідки від 11.07.2016 р. № 90.

20.07.2016 р. листом № 38/С-06 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні його вимог через відсутність правових підстав.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково за період з 13.07.2016 р. суд першої інстанції виходив з того, що суми матеріальної допомоги на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань та індексації, повинні бути враховані відповідачем при обчисленні пенсії позивача, оскільки на них нараховувались та сплачувались страхові внески.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак вважає, що судом помилково не було вирішено питання щодо своєчасності звернення позивача з даним адміністративним позовом в частині вимог з 01.03.2014 р. по 21.01.2016 р. включно, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про державну службу», який був чинним на момент виникнення у позивача права на пенсію та у відповідній редакції (далі - Закон № 3723-XII), «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 4 статті 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до положень частини 2 статті 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що отримувані державним службовцем суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок був викладений Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, що у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, та є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування був нарахований на всі виплати, отримані позивачем за місцем роботи, у тому числі й «інші виплати», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою / а.с. 12 /, то в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування сум зазначених виплат при обчисленні пенсії позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що право на врахування сум зазначених виплат при обчисленні пенсії позивач набув ще на момент призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII у відповідній редакції із заробітної плати з відповідними складовими станом на березень 2014 року, згідно з довідкою від 11.07.2016 р. № 90.

Доводи апелянта про те, що матеріальна допомога не є складовою частиною заробітної плати і сам факт сплати з неї внесків не є підставою для її включення до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні його пенсії, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на вищевикладене.

Посилання апелянта на п. 5 Закону від 02.03.2015 р. № 213, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказана законодавча норма не поширюється на раніше призначені пенсії.

Доводи апелянта про те, що наразі діє новий Закон України «Про державну службу» та нова редакція постанови КМУ № 865, якими не передбачено можливості перерахунку пенсії державного службовця як про таке просить позивач, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, по-перше, позивач набув право на розрахунок її пенсії з урахуванням всіх сум його заробітної плати, на які нараховується збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто й «інших виплат», за ст.37 Закону № 3723-XII на момент призначення йому пенсії.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивача відповідного права на перерахунок пенсії і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких інших доводів, які б підтверджували правомірність його дій при відмові позивачу в перерахунку його пенсії, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог з 13.07.2016 р.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в іншій частині та доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування положень ст. 99 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у своєму адміністративному позову ОСОБА_2 заявляє вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії з 01.03.2014 р. /Т.1 а.с.6/.

З даною позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду 22.07.2016 р. /Т.1 а.с.2/.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата. Тобто позивач, отримуючи пенсію кожного місяця, зокрема у період з 01.03.2014 р. р. по 21.01.2016 р. включно, був обізнаний щодо її розміру та мав реальну можливість завчасно звернутися за захистом свого права, однак, як було встановлено вище дана позовна заява була ним подана лише 22.07.2016 р., а отже, з пропуском строку звернення, визначеного законодавством.

З огляду на це, колегія суддів вважає обґрунтованими та приймає до уваги посилання апелянта на норми ст. 99 КАС України, і приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 01.03.2014 р. р. по 21.01.2016 р. включно підлягають залишенню без розгляду.

Однак, таке помилково не було встановлено судом першої інстанції і призвело до неправильного вирішення справи в частині їх вирішення і, відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Отже, апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області підлягає задоволенню частково, постанова Макарівського районного суду Київської області від 06 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог за період з 01.03.2014 р. р. по 21.01.2016 р. включно - скасуванню, зазначені позовні вимоги - залишенню без розгляду, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 06 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог за період з 01.03.2014 р. р. по 21.01.2016 р. включно - скасувати.

Адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Макарівського районного суду Київської області від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 16.03.2017 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.