Справа № 335/30/16-а
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/30/16-а 2-ар/335/6/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у розясненні судового рішення

28 лютого 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51 заяву ОСОБА_1 про розяснення постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 лютого 2016 р. у справі № 335/30/16-а,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 лютого 2016 р. позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено, внаслідок чого визнано протиправними з 1 червня 2015 р. дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити з 1 червня 2015 р. виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 р. постанова суду є такою, що набрала законної сили.

10 лютого 2017 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про розяснення постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 лютого 2016 р. у справі № 335/30/16-а, яка обґрунтована тим, що на виконання постанови суду відповідачем було поновлено виплату пенсії, однак її виплату проведено тільки по 31 грудня 2015 р., після чого виплату було припинено. Оскільки в постанові суду чітко не зазначено, чи слід проводити виплату пенсії в подальшому, посилаючись на ст. 168 КАС України просить розяснити порядок виконання постанови суду, а саме чи слід виплачувати йому пенсію з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2016 р.

В судове засідання представник заявника та зацікавлені особи не прибули, про дату, час та місце слухання заяви повідомлені судом належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні відомості. Заявник у заяві про розяснення рішення просив розглянути її у його відсутність.

Від зацікавленої особи надійшли письмові заперечення на заяву про розяснення рішення, в яких представник ГУПФУ в Запорізькій області просить відмовити у її задоволенні з тих підстав, що ОСОБА_1 фактично просить змінити зміст рішення суду, доповнивши його новим пунктом про зобовязання виплачувати пенсію на майбутнє.

З урахуванням приписів ч. 3 ст. 170 КАС України суд вважав за можливе розглянути дану заяву у відсутність заявника та зацікавленої особи.

Дослідивши доводи заяви та матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Як свідчать матеріали справи, виконавчі листи у даній справі було видано позивачеві 25 березня 2016 р.

Оскільки позивач вважає, що рішення суду виконано не в повному обсязі, суд вважає за можливе розглянути заяву ОСОБА_1 по суті.

Зі змісту ст. 170 КАС України випливає, що роз'яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків. Роз'яснення судового рішення можливе, коли воно нечітке за змістом, є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Фактично роз'ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз'яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.

Згідно роз'яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», в ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Оцінивши обставини справи, суд не знаходить підстав для розяснення постанови суду, оскільки предметом судового розгляду було правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем з питань правомірності дій ГУПФУ в Запорізькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 р. № 213-VIII.

Так, в межах спірних правовідносин суд розглядав питання припинення виплати пенсії, яке відбулося відповідно до норм Закону України від 2 березня 2015 р. № 213-VIII в якому було зазначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачується.

Постановою суду позов задоволено шляхом зобовязання відповідача відновити з 1 червня 2015 р. виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вимог щодо зобовязання відповідача виплачувати пенсію за умов зміни законодавства постанова суду не містить.

Як свідчать матеріали справи відповідач виконував постанову суду та поновив виплату пенсії позивачу з 1 червня 2015 р. по 31 грудня 2015 р.

Позивачу припинено виплату пенсії з 1 січня 2016 р. відповідно до вимог п. 2 ч. 5 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким перше речення частини першої ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Під час розгляду справи норми Закону України від 24 грудня 2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не враховувались судом при прийнятті рішення у справі, оскільки це не було предметом спору.

З цих підстав посилання позивача на визнання неконституційними положень цього нормативного акту є безпідставними, оскільки дана обставина не була предметом розгляду справи та не може бути підставою для розяснення рішення.

На переконання суду, позивачеві слід захистити свої права не шляхом розяснення рішення, а шляхом подання окремої позовної заяви.

Поряд із цим, суд вважає, що зміст постанови суду від 1 лютого 2016 р. в цілому є зрозумілим, в її описовій частині зазначено суть питання, що вирішувалось, в мотивувальній частині мотиви, з яких суд дійшов відповідних висновків, і закон, яким керувався, постановляючи дане рішення, в резолютивній частині сам висновок. У звязку з цим підстав для розяснення постанови суд не знаходить.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні заяви про розяснення постанови суду від 1 лютого 2016 р. слід відмовити.

Керуючись ст. 170 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 лютого 2016 р. у справі № 335/30/16-а відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.П. Соболєва