Справа № 810/3137/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/3137/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Київ 810/3137/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрхарчпромкомплекс”

до Васильківського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України

про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрхарчпромкомплекс” з позовом до Васильківського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати неправомірними та скасувати постанови Васильківського міськорайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства Юстиції України:

- про стягнення виконавчого збору від 24.02.2016 ВП № 40849093;

- про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору від 04.03.2016 ВП № 50373555.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні Васильківського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України перебував наказ Господарського суду Київської області від 04.10.2012 № 23/054 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхарчпромкомплекс» на користь ТОВ «УніКредит Лізинг» боргу в розмірі 1 397 025,02 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю “Укрхарчпромкомплекс” вказану суму було сплачено в добровільному порядку, а Васильківським міськрайонним відділом держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України прийнято постанову від 24.02.2016 про закінчення виконавчого провадження № 40849093 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Таккож позивач заначив, що відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на примусове виконання наказу Господарського суду Київської області від 04.10.2012 № 23/054.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що спірні постанови є неправомірними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні 22.11.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити адміністративний позов.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, що підвтерджується даним наявної у матеріалах справи факсограми, яка отримана відповідачем 17.11.2016, у судове засідання не з’явився, заперечень проти позову чи пояснень щодо позовних вимог суду не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд протокольною ухвалою від 22.11.2016 вирішив здійснювати розгляд даної справи в порядку письмового провадження в межах встановленого строку розгляду адміністративних справ.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З рішень господарських судів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (за договором -лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аляска ЛД» (за договором -лізингоодержувач) 16.09.2009 укладено договір фінансового лізингу за № 1410L09/00.

Умовами додаткової угоди, від 15.10.2009 № 1, встановлено, що ціна предмета лізингу становить 578 963,72 доларів США, що становить 4 672 827,78 грн.

19.08.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» (за договором - покупець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Аляска ЛД» (за договором - лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрхарчопромкомплекс» (за договором - поручитель) укладено договір поруки за № 1410L09/00/SUR.

Однак, у зв’язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Аляска ЛД» умов договору фінансового лізингу від 16.09.2009 № 1410L09/00, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Аляска ЛД» не повністю було сплачено лізингові платежі, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 1 258 961,75 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 26 138,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 179,34 грн. та пеню в розмірі 72 345,09 грн. Крім того, позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрхарчопромкомплекс» не виконало умови договору поруки № 1410L09/00/SUR від 19.08.2011 щодо забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Аляска ЛД» за договором фінансового лізингу № 1410L09/00 від 16.09.2009.

Враховуючи викладене Товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аляска ЛД» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхарчопромкомплекс» 1 369 625,02 грн.

04.10.2012 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2012 видано наказ про примусове виконання рішення у справі № 23/054-12.

28.08.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрхарчопромкомплекс» подано до Господарського суду Київської області заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2015 заяву ТОВ "Укрхарчопромкомплекс" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено частково; визнано наказ Господарського суду Київської області від 04.10.2012 у справі № 23/054-12 таким, що не підлягає виконанню в частині солідарного стягнення з ТОВ "Аляска ЛД" та ТОВ "Укрхарчпромкомплекс" на користь ТОВ "УніКредит Лізинг" заборгованості за договором поруки № 1410L09/00/SUR від 19.08.2012, а саме: 1 258 961,75 грн. заборгованості, 72 345,09 грн. пені, 12 179,34 грн. інфляційних витрат, 3 % річних в сумі 26 138,84 грн.; в іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 ухвалу Господарського суду Київської області від 30.09.2015 скасовано; у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхарчопромкомплекс" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовлено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхарчопромкомплекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" 1 218 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхарчопромкомплекс" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 у справі № 23/054-12 залишено без змін.

У зв’язку з тим, що ТОВ «Укрхарчопромкомплекс» в повній мірі розрахувалося по заборгованості перед ТОВ «УніКредит Лізинг» у розмірі 1397025,02 грн., яка була підставою для звернення до суду з заявою про порушення провадження у даній справі та що підтверджується платіжним дорученням від 14.01.2016 № 814, Господарський суд Київської області 03.02.2016 ухвалив відмовити в порушенні провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхарчопромкомплекс».

24.02.2016 Васильківським міськрайонним відділом держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 40849093 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

В той же час, 23.09.2016 представнику ТОВ «Укрхарчопромкомплекс» було вручено постанови про виведення в окреме виконавче провадження виконавчий збір від 24.02.2016 ВП № 40849093 (стягнення виконавчого збору в сумі 139 702,50 грн.) та про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору від 04.03.2016 ВП № 50373555.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606 (далі Закон від 21.04.1999 № 606), в редакції що діяла на час спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 27 зазначеного Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

В той же час, як встановлено судом на виконанні відповідача з 2012 року перебував наказ № 23/054 виданий 04.10.2012, проте оскаржувані постанови винесені відповідачем у 2016 році, після спливу майже 4 років, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено приписи Пунктом 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 щодо не винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення (7 днів).

Відповідно до статті 31 Закону від 21.04.1999 № 606 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Крім того, приписами спеціального Закону України «Про виконавче провадження» стягнення з боржника виконавчого збору пов'язується з фактом невиконання боржником виконавчого документу самостійно та початком процедури примусового виконання такого документу за умови вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 28.01.2015 у справі № 3-217гс14, яким зокрема відзначено наступне: «…Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися…».

З проведеного судом аналізу внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження", судом встановлено, що норма про те, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, була внесена Законом України від 12.02.2015 № 191-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв'язку з тим, що оскаржувані постанови прийняті відповідачем у 2016 році, а не у передбачувані законом терміни, спірним правовідносинам слід надавати правову оцінку, відповідно до законодавства, що діяло на час коли відповідач повинен був прийняти постанову про стягнення виконавчого збору у відповідності до законодавства.

З огладу на викладене та той факт, що норма Закону України "Про виконавче провадження" щодо його стягнення незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, була внесена Законом України від 12.02.2015, суд дійшов висновку, що правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 28.01.2015 у справі № 3-217гс14 може бути застосована до даних правовідносин.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З наданих позивачем документів, а саме: з Довідки ПАТ Комерційний банк «АкордБанк» від 22.09.2016 Вих. № 15-1-05/294 про те, що з моменту відкриття Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрхарчопромкомплекс» поточних рахунків у гривні, євро, доларах їх арешт не проводився та змісту рішень господарських судів під час розгляду справи № 23/054-12 та 911/3575/14, а також враховуючи той факт, що відповідачем не було виконано вимоги ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2016 про надання належним чином засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження № 40849093 та № 50373555, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено фактів вчинення в межах виконавчого провадження № 40849093 заходів з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 23/054, передбачених статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем не надано будь-яких доказів на вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

А також, не надано доказів того, що рішення Господарського суду Київської області є виконаним у примусовому порядку.

З огляду на викладене та з урахування наявних матеріалів справи, суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача належних правових підстав для прийняття оспорюванних постанов.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а оскаржувані постанови Васильківського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі статтею 97 Кодексу адміністративного судочиснтва України суд за клопотаням однієї із сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

З огляду на те, що позивачем вимог про відшкодування судових витрат не було заявлено, судові витрати стягненню на користь позивач не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову Васильківського міськорайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства Юстиції України від 24.02.2016 ВП № 40849093 про стягнення виконавчого збору.

3. Визнати неправомірною та скасувати постанову Васильківського міськорайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства Юстиції України від 04.03.2016 ВП № 50373555 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.