Справа № 221/3504/16-а
Суддя: Мохов Є. І.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Мохова Є.І.,

при секретарі Бридня О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вугледарської міської ради, Вугледарської міської ради про стягнення компенсації заборгованості за час затримки заробітної плати за вимушений прогул,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, з урахуванням уточнень. Посилалась на те, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2015 року скасовано розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації міста Вугледара Донецької області від 31 липня 2015 року №54-кз «Про звільнення» поновлено її на посаді першого заступника міського голови Вугледарської міської ради з 01.08.2015 року, зобов'язано Виконавчий комітет Вугледарської міської ради нарахувати та сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2015 року по 27.10.2015 року. Рішенням Вугледарської міської ради від 29.01.2016 року №7/2-25 «Про поновлення на роботі» її поновили на роботі на посаді першого заступника міського голови з 01.08.2015 року. Відповідно до рішення Вугледарської міської ради від 29.01.2016 року №7/2-26 «Про закінчення повноважень» визнано, що повноваження першого заступника міського голови, тобто позивача, закінчено 01.12.2015 року. Постановою Волноваського районного суду Донецької області з Виконавчого комітету Вугледарської міської ради на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2015 року по 01.12.2015 року в сумі 8564,50 грн., а також було стягнуто на її користь компенсацію заборгованості за час затримки заробітної плати за вимушений прогул з 01.12.2015 року по 15.06.2016 року. Просить стягнути з Виконавчого комітету Вугледарської міської ради на її користь компенсацію заборгованості за час затримки заробітної плати за вимушений прогул з 16.06.2016 року по 02.08.2016 року в сумі 12078,08 грн., оскільки цього дня відбулась виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд адміністративного позову за її відсутності, на його задоволенні наполягала.

Представник Вугледарської міської ради та Виконавчого комітету Вугледарської міської ради в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач звернулась до суду 08.07.2016 року, коли отримала виконавчий лист відповідно до Постанови Волноваського районного суду Донецької області від 04.07.2016 року, та просила суд стягнути компенсацію заборгованості за час затримки за вимушений прогул з 16.06.2016 року по 30.07.2016 року, тобто за період невиконання рішення суду, а подальшому, збільшивши розмір позовних вимог по 02.08.2016 року, оскільки саме цього дня їй в повному обсязі виплатили середній заробіток за час вимушеного прогулу. Підстав відповідно до статті 117 КЗпП України не має, тому що період чітко встановлений постановою Волноваського районного суду Донецької області.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді першого заступника міського голови з 01.08.2015 року (а.с.5).

Згідно запису №8 в трудовій книжці ОСОБА_1, повноваження першого заступника міського голови визнані закінченими з 01.12.2015 року (а.с.5).

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 04 липня 2016 року стягнуто з Виконавчого комітету Вугледарської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2015 року по 01 грудня 2015 року (день фактичного закінчення повноважень позивача як заступника міського голови) у сумі 8564,50 грн., та компенсацію заборгованості за час затримки заробітної плати за вимушений прогул за період з 01 грудня 2015 року по 15 червня 2016 року у сумі 43437,62 грн. Постанова в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

08.07.2016 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом про стягнення компенсації заборгованості за час затримки заробітної плати за вимушений прогул за період з 16.06.2016 року по 30.07.2016 року.

08.12.2016 року позивач збільшила позовні вимоги та вказала, що 02.08.2016 року відповідач виплатив їй у повному обсязі середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2015 року по 01.12.2015 року в сумі 6894,42 грн., оскільки днем фактичного розрахунку є 02.08.2016 року, просила стягнути компенсацію за період з 16.06.2016 року по 02.08.2016 року.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Більше того, згідно практики Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" (заява № 377/02), Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 квітня 2010 року зазначив наступне. "… 56. Незважаючи на відмінності в результатах проваджень проти СМЗ та СМСК виявляється, що доводи заявниці не було прийнято судами. Зокрема, рішення суду від 15 червня 1999 року та 26 листопада 2003 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог заявниці ґрунтувалися на тому, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю могла вимагатись заявницею лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати рішеннями від 8 липня 1997 року та 25 травня 1998 року та що тримісячний строк для вчинення процесуальних дій розпочався з цих дат (див., зокрема, пункт 15 вище). З прийняттям цих рішень статті 116 та 117 Кодексу законів про працю більше не застосовуються у справі заявниці, а зобов'язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобов'язання виконати судові рішення на користь заявниці, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. 57. У зв'язку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У зв'язку з цим, Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу "при відсутності спору щодо суми" заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а "при наявності спору про розміри сум" заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. 65. З огляду на тлумачення судами відповідного національного законодавства у справі заявниці, Суд вважає, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду."

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність порушень норм статті 117 КЗпП України.

При вирішенні спору суд також керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки розмір відшкодування за час затримки встановлений постановою Волноваського районного суду Донецької області від 04 липня 2016 року, що відповідає вимогам частини 2 статті 117 КЗпП України.

Керуючись ст. 117 КЗпП України, ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вугледарської міської ради, Вугледарської міської ради про стягнення компенсації заборгованості за час затримки заробітної плати за вимушений прогул - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Є.І.Мохов