Справа № 826/9682/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9682/16 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року про поновлення на роботі) з 01.03.2016р. по 05.05.2016р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_5 суму середньомісячного заробітку в розмірі 7 359,54 грн. за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2016р. по 05.05.2016р., що пов'язаний із затримкою виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року по справі № 826/27642/15.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року по справі № 826/27642/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року, позов ОСОБА_5 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30.11.2015р. № 3292/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення». Поновлено ОСОБА_5 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2015р. по 29.02.2016р. в сумі 10 399,35 грн. Звернуто до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві та стягнення з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3 359,82 грн. Рішення набрало законної сили.

Разом з тим, всупереч прийнятому судовому рішенню, Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві було поновлено позивача на займаній посаді лише з 06.05.2016 р., про що винесено наказ № 1275/03 «Про скасування наказу № 3292/03 від 30.11.2015 р. «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_5». Також, вказаним наказом прийнято рішення виплатити ОСОБА_5 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.02.2016 р. № 826/27642/15 з 30.11.2015р. по 29.02.2016р. в сумі 10 399,35 грн.

Позивач, вважаючи, що в результаті несвоєчасного поновлення на посаді з вини відповідача їй має бути виплачений середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

В силу ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Положеннями ч. 2 ст. 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, в силу ст. 236 Кодексу законів про працю України, проводиться виплата заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов'язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави дійти висновку про те, що обов'язок відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не обумовлюється залежністю від причин, в тому числі їх поважністю, внаслідок яких судове рішення виконане несвоєчасно.

Хоча наявність вини відповідачів у затримці виконання судового рішення не є обов'язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких, судові рішення які набрали законної сили повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Крім того, до даних фактичних обставин порядок примусового виконання рішень суду не повинен застосовуватись, оскільки, відповідно до норм процесуального закону, судове рішення підлягало виконанню негайно.

Разом з тим, вказана стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо ним не отримано повного тексу постанови суду.

Вивченням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року по справі № 826/27642/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року, позов ОСОБА_5 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30.11.2015р. № 3292/03 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення». Поновлено ОСОБА_5 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.11.2015р. по 29.02.2016р. в сумі 10 399,35 грн. Звернуто до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві та стягнення з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3 359,82 грн. Рішення набрало законної сили.

Однак, Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві було поновлено позивача на займаній посаді лише з 06.05.2016 р., про що винесено наказ № 1275/03 «Про скасування наказу № 3292/03 від 30.11.2015 р. «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_5». Також, вказаним наказом прийнято рішення виплатити ОСОБА_5 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.02.2016 р. № 826/27642/15 з 30.11.2015р. по 29.02.2016р. в сумі 10 399,35 грн.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV, примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у справі № 2а-3138/10/0370.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року в частині поновлення ОСОБА_5 на державній службі добровільно виконана відповідачем шляхом прийняття наказу лише від 06 травня 2016 року № 1275/03 «Про скасування наказу № 3292/03 від 30.11.2015 р. «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_5», колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України, на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Крім цього, колегією суддів враховується, що у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 р. у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Доводи апелянта з приводу того, що копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року по справі № 826/27642/15 ним отримано лише 05 квітня 2016 року, а відтак, з моменту отримання судового рішення до поновлення на посаді - 06.05.2016 р. минув лише місяць, у зв'язку з чим, сума стягнення не може перевищувати 3 359,82 грн., колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві та стягнення з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3 359,82 грн. було допущено до негайного виконання, а тому є помилковою позиція апелянта з приводу того, що рішення суду повинно бути виконано з часу його отримання.

Крім цього, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві була допущена до негайного виконання, тобто підлягає виконанню з моменту її прийняття.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 17.03.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Сорочко Є.О.

Собків Я.М.