Справа № 226/139/17
Суддя: Коваленко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/139/17
Провадження № 2-а/226/32/2017
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2017 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1 (відсутня),

представник позивача ОСОБА_2 (відсутня),

відповідач представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання протиправною відмову в призначенні допомоги при народженні дитини та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправною відмови у призначенні допомоги при народженні дитини та зобовязання вчинити певні дії, зазначивши, що вона є мешканкою міста Донецька і 01.04.2016 року народила сина ОСОБА_4. У звязку із бойовими діями і загостренням ситуації в місті її родина була змушена залишити домівку. 04.07.2016 року вона та її син отримали у відповідача довідки про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб. Крім того, вона звернулась до відповідача із документами про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», однак з моменту звернення не отримала жодної виплати. В січні 2017 року вона дізналася, що їй відмовлено у призначенні допомоги у звязку з тим, що вона не мешкає за місцем фактичного проживання.

Закон України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми передбачає, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Ця умова була дотримана позивачем. Отже, дії відповідача щодо невиплати допомоги є незаконними, протиправними та такими, що порушують її конституційні права. Так, нею подані всі документи, перелік яких передбачений для звернення за допомогою, дотримана процедура звернення. Додаткових документів в неї не витребовувалося, жодних листів від відповідача вона не отримувала. Закон України «Про державну допомогу сімям з дітьми» не передбачає підстав, які б надавали відповідачеві право відмовляти їй у призначенні та виплаті допомоги, спираючись на рішення міської ради або порядок призначення соціальних виплат, або за відсутністю за місцем фактичного проживання. Також не передбачено цих підстав у відмові заявникові у взятті на облік як отримувача допомоги при народженні дитини. Відмова може мати місце лише з трьох підстав: ненадання повного пакету документів, народження мертвої дитини або при зверненні до управління соціального захисту населення після спливу 12 місяців після народження дитини. Постанова КМУ «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», на які посилається відповідач у своїй відповіді, не є Законом та не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Вона є громадянкою України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни та не може бути обмежена у праві на соціальний захист за ознакою місця проживання (перебування). Крім того, нею предявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, і це є підставою для привернення позачергової уваги забезпеченню інтересів дитини. Просить суд визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні їй допомоги при народженні дитини і зобовязати відповідача призначити та здійснити їй виплату такої допомоги щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за її заявою від 04.07.2016 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник за договором адвокат ОСОБА_2 не зявилися. Згідно з наявними заявами, просили розглянути справу за їх відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повною мірою та просила в їх задоволенні відмовити. Підтримала надані відповідачем заперечення, в яких зазначено таке. Допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченою ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що таку допомогу призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків. Дійсно, 04.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління із документами про призначення допомоги при народженні дитини. Пунктом 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», передбачено, що для призначення соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи. За результатами перевірки складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (п. 8 Порядку) і протягом трьох робочих днів з дня складання такого акту структурний підрозділ з питань соціального захисту населення вносить на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати (п. 10 Порядку). Комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні такої виплати в разі його фактичної відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення соціальної виплати (п. 13 Порядку). На підставі вказаного Порядку та рішення комісії, затвердженого рішенням Мирноградської міської ради від 16.11.2016 року № 20, у звязку з тим, що особа не мешкає за місцем фактичного проживання, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у місті Донецьку, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 6).

Згідно з довідкою від 04.07.2016 року № НОМЕР_1 ОСОБА_1 структурним підрозділом з питань соціального захисту населення у м. Мирнограді Донецької області взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 7).

Такою ж довідкою за № НОМЕР_2 від 04.07.2016 року взято на облік і малолітню дитину позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

За відомостями зазначених вище довідок, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та її дитини м. Донецьк, вул. Мельнична, буд. 116, фактичне місце проживання АДРЕСА_1.

Як встановлено з інформації відповідача, наданій за станом на 15 березня 2017 року, позивач ОСОБА_1 з 04.07.2016 року по теперішній час знаходиться на обліку в УСЗН Мирноградської міської ради як внутрішньо переміщена особа та занесена в Єдину інформаційну базу даних внутрішньо переміщених осіб (а.с. 58).

04.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила призначити їй допомогу при народженні дитини (а.с. 61)..

Відсутність ОСОБА_1 за адресою: м. Мирноград, вул. Мира, буд. 21, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 28.07.2016 року (а.с. 62). На підставі вказаного акту протоколом № 5 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 03.08.2016 року було визначено відмовити ОСОБА_1 у призначенні соціальної виплати (а.с. 59).

З урахуванням вищезазначеного висновку комісії і у відповідності з п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 року № 365 управлінням соціального захисту населення Мирноградської міської ради 08.08.2016 року було прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини у звязку з тим, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання (а.с. 61).

При цьому суд звертає увагу, що позивачем у довідці № НОМЕР_1 від 04.07.2016 року адреса перебування зазначена як: АДРЕСА_2, а в акті обстеження матеріально-побутових умов сім*ї від 28 липня 2016 року працівником відповідача перевірялась адреса: м.Мирноград, вул. Миру, буд. 21 (а.с. 62).

Як зазначив представник позивача у позовній заяві та не заперечила представник відповідача в судовому засіданні, про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини позивач дізналася від свого представника, яка отримала відповідь управління на адвокатський запит, датовану 29.12.2016 року (а.с. 9), в якій зазначено про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини. Цей факт підтверджується також відомостями відповідача про направлення повідомлення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини від 08.08.2016 року простою кореспонденцією на імя позивача 12.08.2016 року за адресою6 АДРЕСА_3 (а.с. 60).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги про народженні дитини.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Як визначено ст.ст. 6, 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно, вказана допомога надається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною, для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини, подається одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Вказані норми Закону корелюються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04.02.2009 року.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 як мати дитини ОСОБА_4 особисто звернулася 04.07.2016 року із заявою про призначення і виплату їй допомоги при народженні дитини до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, надала повний перелік необхідних документів для призначення такої допомоги, звернення відбулося протягом 12 місяців з дня народження дитини. Таким чином, позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Відмовивши позивачеві у призначенні допомоги при народженні дитини, відповідач послався на фактичну відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Так, представником відповідача в судовому засіданні наголошено, що статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що таку допомогу призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків.

Суд не може погодитися з вказаною позицією відповідача з огляду на таке.

Право на соціальний захист рівною мірою забезпечене всім громадянам України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Матеріалами справи підтверджується, що позивач і її син є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Позивачем ОСОБА_5 доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що ОСОБА_5 отримала таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Також суд вважає за необхідне зазначити таке. Як вбачається з рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини від 08.08.2016 року, відповідач при відмові керувався п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365. Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку про те, що відповідач не довів в суді правомірність своєї відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини та не навів даних, які б превалювали у своїй законній силі над тими, що встановлені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. З урахуванням вимог статті 11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з огляду на таке.

Як встановлено судом, про відмову у призначенні допомоги позивач дізналася з листа відповідача від 29.12.2016 року, надісланого за адвокатський запит представника позивача адвоката ОСОБА_2, при цьому з цієї відповіді (а.с. 9) не вбачається, що до неї додавалася копія рішення про відмову у призначенні допомоги від 08.08.2016 року, відповідь не містить прямого посилання на факт наявності цього рішення. Таким чином, суд вважає, що позивачеві було відомо саме про незадоволення її заяви, але не про конкретний документ, прийнятий за наслідками вирішення вимог. З цих підстав, переслідуючи мету повного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії щодо відмови управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, скасувати рішення управління від 08.08.2016 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини та зобовязати відповідача призначити та здійснити виплату позивачеві допомоги при народженні дитини за її заявою від 04.07.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 7, 17-19, 99, 159, 161, 162 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання протиправною відмову в призначенні допомоги при народженні дитини та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 8 серпня 2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини скасувати.

Зобовязати управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за її заявою від 4 липня 2016 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О.Коваленко