Справа № 243/3908/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" березня 2017 р. м. Київ К/800/50414/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Кобилянського М.Г.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області (далі - УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області) про скасування рішення,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання недійсним рішення про утримання сум пенсій. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що є інвалідом ІІІ групи та з 2002 року отримував пенсію відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення». У липні 2012 року звернувся до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії у зв'язку із працевлаштуванням, а у листопаді 2012 року - про перерахунок пенсії та надав копію трудової книжки. 28 грудня 2012 року УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області прийнято рішення про утримання з його пенсії надмірно виплачених сум в розмірі 20 % у зв'язку з тим, що позивач працевлаштувався на роботу у 2010-2012 роках, але відповідача про це не повідомив. Посилаючись на те, що працював періодично, а норми статті 93 Закону № 1788-ХІІ, згідно з якими соціальні пенсії призначались лише непрацюючим особам, втратили чинність на підставі Закону України від 31 травня 2005 року № 2603-ІV «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» (далі - Закон № 2603-ІV), просив суд визнати недійсним рішення відповідача від 28 грудня 2012 року № 415 про утримання переплаченої суми пенсії.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що працював тимчасово і погоджується повернути зайво сплачені суми пенсії у період працевлаштування, проте заперечує проти повернення пенсії за періоди, коли він не працював у 2010-2012 роках.

УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Вказує, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам і, у разі працевлаштування цих осіб, виплата такої пенсії припиняється, а виплачені суми стягуються в безумовному порядку.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 безстроково встановлено 3 групу інвалідності і з 12 квітня 2002 року йому призначено соціальну пенсію відповідно до статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В липні 2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії у зв'язку з працевлаштуванням, а у листопаді 2012 року просив УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі перерахувати пенсію та надав копію своєї трудової книжки.

Листом від 14 грудня 2012 року № 24624/06 УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі повідомило позивача, що йому слід повернути відповідачу зайво нараховані та виплачені 23558,74 грн пенсії, оскільки з 01 січня 2010 року ОСОБА_4 працював і вчасно не повідомив про ці обставини орган Пенсійного фонду.

У зв'язку з тим, що вказану суму позивач не повернув, 28 грудня 2012 року УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області прийняло рішення № 415 про утримання 20 % з пенсії позивача до повного погашення надмірно виплачених коштів за період з 04 січня 2010 року по 31 липня 2012 року у сумі 23558,74 грн.

Підставою прийняття такого рішення стало порушення позивачем вимог статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що рішення УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області є правомірним, оскільки позивач був зобов'язаний вчасно повідомити орган Пенсійного фонду про працевлаштування.

Проте такі висновки є передчасними з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 93 Закону № 1788-ХІІ, в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії, соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію, зокрема, інвалідам III групи.

Вказана норма з 22 червня 2005 року втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону № 2603-ІV. Проте порядок виплати вже призначеної такої пенсії залишився незмінним. Тобто у разі працевлаштування громадянина, якому ця пенсія призначена, останній не має права на її виплату у період коли він працює.

За умовами статті 102 Закону №1788-ХІІ пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно із заявою про призначення пенсії від 12 квітня 2002 року позивач зобов'язувався своєчасно повідомити відповідача, зокрема про працевлаштування. Проте, про ці обставини повідомив УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі лише у липні 2012 року, чим порушив вимоги статті 102 Закону №1788-ХІІ.

Статтею 103 Закону №1788-ХІІ передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV згідно з частиною 1 якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що відповідач має беззаперечне право утримати зайво сплачені суми пенсії у випадку зловживань з боку пенсіонера.

При цьому, пенсіонери повинні відшкодувати дійсну шкоду, яку заподіяли у зв'язку з одержанням зайвих сум пенсії.

Отже, приймаючи рішення про стягнення надміру виплачених коштів УПФУ в м. Слов'янську та Слов'янському районі повинно було встановити періоди, коли позивачу дійсно безпідставно виплачувалась соціальна пенсія, передбачена статтею 93 Закону № 1788-ХІІ.

В інші періоди, коли позивач не працював, підстави для повернення виплачених коштів відсутні.

Із змісту оскаржуваного рішення від 28 грудня 2012 року № 415 видно, що відповідач вирішив, що з ОСОБА_4 слід утримати кошти за період з 04 січня 2010 року по 31 липня 2012 року у сумі 23558,74 грн, тобто з дати першого працевлаштування по дату повідомлення відповідачу про такі обставини.

Разом з тим, згідно із записами трудової книжки, позивач в цей період працював: з 04 по 27 січня 2010 року - членом дільничої виборчої комісії № 24; з 26 квітня по 26 липня 2011 року - економістом ПАТ «Бетонмаш» та з 05 грудня по 30 грудня 2011 року - провідним спеціалістом бухгалтерії Донецького обласного центру інвалідного спорту «Інваспорт». У періоди, коли ОСОБА_4 не працював, він мав право на соціальну виплату передбачену нормами статті 93 Закону № 1788-ХІІ.

Вирішуючи спір, суди не дали належної правової оцінки цим обставинам, не перевірили визначений органом Пенсійного фонду період, за який відповідач має право стягнути зайво виплачені суми пенсії та не встановили обґрунтованість нарахованих сум, що підлягають відшкодуванню.

Отже, висновки судів не ґрунтуються на всебічно досліджених обставинах справи, а судові рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судові рішення, підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
М.Г. Кобилянський
Ю.К. Черпак