Справа № 805/399/17-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 р. Справа №805/399/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14 год. 16 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молочної І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Арлаускене О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Довбиш ВМ.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 15180,73грн., зобов'язання видати новий наказ про звільнення із зазначенням дати звільнення 04.01.2017 року та внести відповідний запис до трудової книжки,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач 1), Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі -відповідач 2) про стягнення із Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки з 07.10.2016 року по 04.01.2017 року, у розмірі 15180,73 грн.

До початку судового розгляду справи по суті позивачем до суду надано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої остання просить:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на її користь через затримку видачі трудової книжки з 07.10.2016 року по 04.01.2017 року середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 15180,73 грн.;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області видати наказ про новий день звільнення, яким є 04.01.2017 року, та внести відповідний запис про це до трудової книжки згідно приписів п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, в частині визнання раніше внесеного запису про день звільнення недійсним.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначає, що з 18.08.2003 року по 07.10.2016 року вона перебувала на службі в органах внутрішніх справ та поліції (останній - Слов'янський відділ поліції ГУНП в Донецькій області). Наказом ГУНП в Донецькій області позивача звільнено зі служби за п. 7 ч. 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з 07.10.2016 року. Проте, всупереч норм діючого законодавства позивачу як в день звільнення, так і пізніше не видано трудову книжку та наказ про звільнення. У зв'язку з цим позивач 08.11.2016 року звернулась до Слов'янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області з відповідною заявою, на яку отримала відповідь від 05.12.2016 року, що не містила інформації з наведених питань. Позивач вказує на те, що 04.01.2017 року вона під розписку отримала трудову книжку і витяг з наказу про звільнення. Вважає, що у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки на 89 днів з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Днем звільнення при цьому повинен вважатись фактичний день видачі трудової книжки, проте відповідачем відповідні записи до трудової книжки не внесені. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем 1 до суду надано заперечення на позовну заяву, які вмотивовані тим, що повний розрахунок позивач отримала в грудні 2016 року, а трудову книжку - 04.01.2017 року. Проте, відповідач зазначає, що в день звільнення - 07.10.2016 року позивач була відсутня на роботі. 10.10.2016 року ОСОБА_3 прибула до Слов'янського ВП для оформлення обхідного листа як матеріально відповідальна особа. Під час бесіди з інспектором СКЗ позивачеві було зазначено, що їй може бути видано витяг з наказу про звільнення та дублікат трудової книжки із внесенням всіх записів для майбутнього працевлаштування або для постановки на облік в державній службі зайнятості до моменту надходження оригіналу трудової книжки (оскільки всі особові справи та трудові книжки знаходяться в Управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області), однак ОСОБА_3 від даної пропозиції відмовилась, про що складено акт від 10.10.2017 року. 01.11.2016 року трудова книжка позивача надійшла до Слов'янського ВП, в той же день про це в телефонному режимі було повідомлено позивача. Проте остання відмовилась від отримання трудової книжки, посилаючись на власну зайнятість. Зазначена відмова зафіксована актом від 01.11.2016 року. Щодо звернення позивача із заявою стосовно несвоєчасної видачі їй трудової книжки відповідач зазначає, що заява від 08.11.2016 року стосувалась питання видачі позивачу довідок відносно нарахованих та виплачених сум, а не питання видачі трудової книжки. Таким чином, відповідач вважає, що факт вимушеного прогулу відсутній, у зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечив проти позову, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 07.11.2015 року по 07.10.2015 року перебувала на службі в органах поліції у Слов'янському відділі поліції ГУНП в Донецькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.10.2016 року № 336о/с «По особовому складу» відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» старшого сержанта поліції ОСОБА_3 - поліцейського Слов'янського відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 07 жовтня 2016 року.

10.10.2016 року співробітниками Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області складено Акт про неможливість на вимогу звільненого поліцейського ОСОБА_3 видати їй трудову книжку та запропонування останній принести новий бланк трудової книжки для негайного заповнення даних про її роботу та звільнення з ОВС, у зв'язку з тим, що її особова справа та трудова книжка знаходяться у ГУНП в Донецькій області (м. Маріуполі) та на теперішній час не надійшла до Слов'янського відділу поліції. Також, з даного Акта вбачається, що ОСОБА_3 відповіла, що буде чекати трудову книжку, яка надійде до Слов'янського відділу поліції.

01.11.2016 року співробітниками Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області складено Акт про те, що в 14 год. 30 хв. було здійснено дзвінок колишньому поліцейському ОСОБА_3, В., якій при розмові повідомлено, що до Слов'янського ВП надійшов витяг з наказу про її звільнення та можливість її ознайомлення з даним наказом; при цьому, позивач зазначила, що прийде для ознайомлення.

08.11.2016 року позивач звернулась до Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою щодо надання відповідачем 2 довідок, пов'язаних з нарахуванням та виплатою їй грошового забезпечення.

05.12.2016 року Слов'янським ВП ГУНП в Донецькій області на заяву позивача надано відповідні довідки.

04.01.2017 року позивач отримала трудову книжку, про що в Журналі №478 видачі трудових книжок, військових квитків звільненим співробітникам Слов'янського МВ зроблено відповідний запис.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 Кодексу законів про працю України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (частина 1 статті 48 Кодексу законів про працю України).

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (частина 5 статті 48 Кодексу законів про працю України).

Питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції № 58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

З аналізу наведених норм слідує встановлення для роботодавця безпосереднього обов'язку видати працівнику в день звільнення трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Аналогічні положення щодо виплати середнього заробітку містить і стаття 235 Кодексу законів про працю України , відповідно до частини 5 якої у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Правовідносини щодо видачі дубліката трудової книжки також врегульовано Інструкцією № 58.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Оцінюючи доводи відповідача 1 про відсутність у позивача вимушеного прогулу та дотримання ним вимог діючого законодавства щодо видачі трудових книжок, складення відповідних актів стосовно відмови позивача отримати дублікат трудової книжки та безпосередньо трудову книжку після її надходження до Слов'янського відділу поліції, суд зазначає наступне.

З наказу про звільнення ОСОБА_3 від 06.10.2016 року вбачається, що підставою для його видання слугував рапорт позивача від 22.09.2016 року.

Як вказує відповідач 1, ОСОБА_3 в день звільнення була відсутня на службі, а 10 жовтня 2016 року їй було запропоновано отримати дублікат трудової книжки.

Однак, суд зауважує, що видача дублікату трудової книжки передбачена лише в разі втрати її оригіналу. Тобто, враховуючи наявність на день звільнення оригіналу трудової книжки ОСОБА_3 у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, отримання позивачем у Слов'янському ВП її дублікату у зв'язку з ненадходженням до цього часу оригіналу трудової книжки не є обов'язком позивача.

Водночас, вказані обставини свідчать про те, що відповідач не вжив належних заходів до видачі позивачу оригіналу трудової книжки, враховуючи завчасно поданий ОСОБА_3 рапорт про її звільнення зі служби за власним бажанням.

Також суд зауважує, що конструкція статті 235 КЗпП України та пункту 4.1 Інструкції №58 вказує саме на вину власника або уповноваженого ним органу щодо затримки в видачі трудової книжки.

Відповідачем 1 зазначено, що оригінал трудової книжки ОСОБА_3 надійшов до Слов'янського відділу поліції 01.11.2016 року.

В ході судового розгляду справи представником відповідача 1 заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідка старшого інспектора Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4.

Судом задоволено вказане клопотання, допитано в якості свідка старшого інспектора Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4. У відповідності до приписів КАС України, ОСОБА_4 склав присягу свідка та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Свідку роз'яснено приписи ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Про зазначені обставини ОСОБА_4 склав розписку.

Свідком в судовому засіданні надано пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_3 була повідомлена в телефонному режимі про неможливість видати їй трудову книжку та останній запропоновано принести новий бланк трудової книжки для негайного заповнення даних про її роботу та звільнення з ОВС, у зв'язку з тим, що її особова справа та трудова книжка знаходяться у ГУНП в Донецькій області (м. Маріуполі) та на теперішній час не надійшла до Слов'янського відділу поліції, проте позивач відмовилась вчинити зазначені дії.

Також, свідок пояснив, що 01.11.2016 року ОСОБА_3, в телефонному режимі повідомлено про те, що до Слов'янського ВП надійшов витяг з наказу про її звільнення та трудова книжка.

Суд констатує, що вищезазначеними обставинами фактично підтверджено невручення позивачеві трудової книжки саме в день звільнення.

Разом з тим, суд критично ставиться до посилань відповідача 1 щодо повідомлення про зазначені обставини позивача в телефонному режимі та складення за даним фактом 01.11.2016 року відповідного акта, оскільки зазначені факти не підтверджені належними в розумінні діючого законодавства доказами.

Водночас, суд зауважує, що зі складеного відповідачем 2 акта від 01.11.2016 року не вбачається повідомлення позивача про обставини надходження до відділу поліції трудової книжки ОСОБА_3, а лише йдеться про можливість ознайомлення позивача з наказом про її звільнення.

Крім того, твердження відповідача про відсутність в заяві ОСОБА_3 від 08.11.2016 року, спрямованої на адресу Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області, посилань щодо порушення законодавства відносно недодержання строків видачі їй трудової книжки є також необґрунтованими, оскільки підставою для отримання довідок щодо нарахованих та виплачених сум грошового забезпечення ОСОБА_3 вказала мету реалізації своїх прав та інтересів на отримання належних за законом грошових виплат, пов'язаних з невиконанням роботодавцем, зокрема, вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України та п. 4.1. Інструкції №58.

Таким чином, суд вважає, що вина відповідача 1 полягає саме у необґрунтованій невидачі позивачу трудової книжки в день звільнення, яка виникла внаслідок невжиття ним своєчасних та належних заходів для її видачі.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області видати наказ про новий день звільнення ОСОБА_3, яким є 04.01.2017 року, та внести відповідний запис про це до трудової книжки згідно приписів п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Проте, беручи до уваги приписи ст. 11 КАС України задля повного та всебічного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з 07.10.2016 року на 04.01.2017 року та внести відповідний запис до її трудової книжки згідно приписів п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Водночас суд зазначає, що при внесенні відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_3 в силу приписів п. 2.10 Інструкції №58 раніше внесений запис про день звільнення вважається недійсним.

Крім того, враховуючи недодержання відповідачами строків видачі трудової книжки, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до приписів вищезазначених норм.

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі за текстом - Порядок).

Так, згідно абз. 1, 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Суд зазначає, що відповідно до приписів вищезазначених норм, останніми двома календарними місяцями служби позивача, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, є серпень - вересень 2016 року.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Так, з наданої до суду довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області №659 від 18.11.2016 року вбачається, що в серпні 2016 року ОСОБА_3 нараховано грошове забезпечення у розмірі 5744,25грн., у вересні 2016 року - 4660,20грн.

Згідно даної довідки кількість робочих днів згідно графіка роботи та кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів становить у серпні 2016 року - 31 день. У вересні 2016 року - 30 днів.

Так, середньоденна заробітна плата складає: (5744,25грн. (серпень 2016 року ) + 4660,20грн. (вересень 2016 року)) : 61 робочий день за два місяці = 170 грн. 56 коп.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Оскільки позивача звільнено зі служби 07.10.2016 року розрахунок суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, здійснюється виходячи з кількості робочих днів за цей період.

Період вимушеного прогулу позивача з 08 жовтня 2016 року по 04 січня 2017 року (день видачі позивачу трудової книжки) з врахуванням листа Мінсоцполітики України від 20.07.2015р. №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 р. №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» складає 61 робочий день.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 08 жовтня 2016 року по 04 січня 2017 року на користь ОСОБА_3 підлягає до виплати 10404,16грн. (170,56грн. * 61 робочий день).

Суд зауважує, що виплату грошового забезпечення позивачу здійснювало ГУНП в Донецькій області, наказ про звільнення позивача видано відповідачем 1, на останнього також покладено обов'язок видачі позивачу трудової книжки. Право позивача порушено саме Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, відтак стягнення має здійснюватись з вказаної особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць, що становить 5202,23 грн.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до п. 1.ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 94 судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 15180,73 грн., зобов'язання видати новий наказ про звільнення із зазначенням дати звільнення 04.01.2017 року та внести відповідний запис до трудової книжки - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з 07.10.2016 року на 04.01.2017 року та внести відповідний запис до трудової книжки згідно приписів п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки з 08.10.2016 року по 04.01.2017 року у розмірі 10404 (десять тисяч чотириста чотири) грн. 16 коп. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 5202 (п'ять тисяч двісті дві) грн. 23 коп. підлягає негайному виконанню.

Повний текст постанови виготовлено 20.03.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Молочна І. С.