Справа № 363/201/16-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/201/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Баличева М.Б. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області, ОСОБА_3 про визнання рішення неправомірним, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визнання рішення неправомірним та зобов'язання виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену постановами Кабінету Міністрів України від 28 березня 2014 року за № 76 та від 11 лютого 2015 року за № 51.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_2, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є рідною дочкою померлого ОСОБА_4, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок поранень, отриманих під час участі у масових акціях громадського протесту, що відбувалися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року.

14 лютого 2009 року позивач у справі - ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

З довідки КРД АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28 жовтня 2013 року за № 34-16-0-00/09/3049 та наказу ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» від 13 вересня 2013 року № 4625 - к, вбачається, що позивач з 05 жовтня 2012 року по теперішній час працює на посаді старшого касира Димерського відділення в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та з 19 березня 2013 року по 19 березень 2014 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 12 листопада 2012 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано.

19 лютого 2015 року позивач у справі - ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 24 травня 2013 року ОСОБА_5 зобов'язано сплачувати аліменти в розмірі 1 000 грн. на користь позивача на утримання сина - ОСОБА_6 з 22 лютого 2013 року до повноліття дитини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4.

З довідки про неотримання аліментів від 27 січня 2015 року № 766 Держинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції вбачається, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2013 року не виконується, аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 у розмірі 1 000 грн. не виплачуються.

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 - позивач у справі та її неповнолітній син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Актом депутата Димерської селищної ради Устенко Т.І. про підтвердження факту перебування ОСОБА_2 - позивачки у справі, та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 на утриманні ОСОБА_4 від 01 квітня 2015 року встановлено, що ОСОБА_2 - позивач у справі, та її неповнолітній син ОСОБА_6 станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 перебували на матеріальному утриманні ОСОБА_4

15 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області з заявою про видачу їй довідки про факт перебування її та її сина на утриманні у її батька ОСОБА_4, станом на ІНФОРМАЦІЯ_3.

Листом від 24 квітня 2015 року № 241/02-10 Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області надала відповідь позивачу відповідно до якої рекомендувала їй звернутись до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження за її заявою про встановлення факту перебування на утриманні, у зв'язку з тим, що є спір про право.

03 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з заявою для виплати їй та її сину ОСОБА_6 одноразової грошової допомоги передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 51 «Про виплату у 2015 році одноразової грошової допомоги членам сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 рік, та особам які отримали тяжкі тілесні ушкодження під час участі у зазначених акціях» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2014 року за № 76 «Про соціальний захист членів сімей осіб , смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютий 2014 рік».

Листом від 21 липня 2015 року за № 1929 Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області надало відповідь позивачу про те, що згідно відповіді Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 20 липня 2015 року № 02-35/2158 і Міністерства соціальної політики України від 09 липня 2015 року № 989/5/75/-15 вона не має права на отримання вказаної допомоги, оскільки не належить до членів сім'ї загиблого.

З заяви ОСОБА_3 № 680 від 26 травня 2014 року вбачається, що остання звернулась до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з відповідною заявою про призначення одноразової грошової допомоги передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 51 «Про виплату у 2015 році одноразової грошової допомоги членам сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 рік, та особам які отримали тяжкі тілесні ушкодження під час участі у зазначених акціях» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2014 року за № 76 «Про соціальний захист членів сімей осіб , смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютий 2014 року».

Рішенням відповідача від 27 травня 2014 року № 680 було призначено ОСОБА_3 зазначену одноразову грошову допомогу.

Вважаючи, що відповідачем порушено право ОСОБА_2 та її сина - ОСОБА_6 на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів для підтвердження факту перебування її та її неповнолітньої дитини на утриманні ОСОБА_4 на день його смерті. Крім того, законодавством та постановами Кабінету Міністрів України чітко регламентовано процедуру виплати зазначеної одноразової грошової допомоги членів сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року, яка була дотримана відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Постраждалі учасники масових акцій громадського протесту в Україні, що розпочалися 21 листопада 2013 року, члени сімей загиблих учасників масових акцій громадського протесту в Україні, що розпочалися 21 листопада 2013 року, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом України «Про встановлення державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей» від 21 лютого 2014 № 745-VII (п. 1 ст. 1 Закону № 745)

Пунктом 2 ст. 1 Закону № 745, визначено порядок призначення і виплати державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей і перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю у масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року передбачений Порядком виплати одноразової грошової допомоги членам сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю у масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року Наказ Міністерства соціальної політики України 06 травня 2014 року № 275 (п.1 Порядку)

Пунктом 2 Порядку визначено, що допомога виплачується членам сімей загиблих (померлих) учасників масових акцій громадського протесту, яких включено до списку, передбаченого абз. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2014 року № 76 «Про соціальний захист членів сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року» (далі - список загиблих (померлих) осіб), за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету.

До членів сім'ї загиблого (померлого) учасника масових акцій громадського протесту належать дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти, батьки, а також особи, які на час загибелі (смерті) зазначених осіб перебували на їх утриманні (абзац 1 п. 4 Порядку).

Абзацом 1 п. 5 Порядку визначено, що допомога виплачується одному із членів сім'ї загиблого (померлого) учасника масових акцій громадського протесту за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату допомоги цій особі від інших членів сім'ї загиблої (померлої) особи (далі - уповноважений представник сім'ї).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 51 «Про виплату у 2015 році одноразової грошової допомоги членам сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютий 2014 року, та особам які отримали тяжкі тілесні ушкодження під час участі у зазначених акціях» членам сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року, осіб, яким посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції гідності, встановлено допомогу у 100-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня 2015 року, у порядку, затвердженому відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2014 року № 76 «Про соціальний захист членів сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2014 року за № 76 «Про соціальний захист членів сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року» виплата одноразової грошової допомоги членам сімей осіб, смерть яких пов'язана з участю в масових акціях громадського протесту, що відбулися у період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року, а також осіб, яким посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції гідності (далі - масові акції громадського протесту), становить 100-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на час виплати цієї суми.

Відповідно до пункту 6 Порядку, допомога виплачується одноразово у 100-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на час виплати цієї суми. У випадку, коли після виплати допомоги уповноваженому представнику сім'ї за її одержанням звертаються інші члени сім'ї загиблого (померлого) учасника масових акцій громадського протесту, питання розподілу розміру допомоги вирішується за взаємною згодою таких осіб або у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, сума вказаної допомоги виплачена Управлінням соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_3 - матері ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 (неповнолітня донька ОСОБА_4, яка була зареєстрована та проживали разом з ним за адресою АДРЕСА_2), яка відповідно до п. 4 Порядку надала всі необхідні документи.

Відповідно до п. 4 Порядку до членів сім'ї загиблого (померлого) учасника масових акцій громадського протесту належать дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти, батьки, а також особи, які на час загибелі (смерті) зазначених осіб перебували на їх утриманні.

На час смерті ОСОБА_4 позивач була повнолітньою, відповідно право на отримання допомоги як член сім'ї немає.

Разом з тим, матеріали справи не містять документів, підтверджуючих, в установленому чинним законодавством порядку, факт перебування ОСОБА_2 та її сина на утриманні ОСОБА_4 на день його смерті.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області з проханням видати їй довідку про факт перебування на утриманні у померлого ОСОБА_4 станом на ІНФОРМАЦІЯ_3. З наданої відповіді Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області їй було повідомлено про неможливість встановлення вказаного факту селищною радою та порекомендовано звернутись до суду. Вподальшому, позивач звернулась до суду з заявою про встановлення факту про перебування на утриманні, та ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області 19 жовтня 2015 року їй було відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з наявністю спору про право.

Під час судового засідання суду апеляційної інстанції, з пояснень апелянта та її представників з'ясовано, що з позовною заявою про встановлення факту перебування на утриманні в порядку, визначеному ЦПК України позивач до суду не зверталась. Відповідно, рішення з цього приводу, прийнятого в установленому чинним законодавством України немає.

Колегією суддів досліджено надані апелянтом додаткові пояснення від 09 березня 2017 року та з'ясовано, що лист Комітету з питань сімї, молодіжної політики, спорту та туризму від 14 лютого 2017 року № 04-33/08-197/34729 носить рекомендаційних характер та не є належним доказом перебування позивача на утриманні ОСОБА_4

Також, зазначений факт не підтверджує і акт депутата Димерської селищної ради Устенко Т.І. про підтвердження факту перебування ОСОБА_2 - позивачки у справі, та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 на утриманні ОСОБА_4 від 01 квітня 2015 року, оскільки цей документ не відповідає вимогам ст. 70 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Незважаючи на те, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, КАС України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, в межах спірних правовідносин, позивачем не було надано належних і допустимих, в розумінні ст. 70 КАС України, доказів для підтвердження неправомірності оскаржуваних дій та рішення відповідача, що свідчить про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують, тому колегією суддів відхиляються.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову

Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 17 березня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.