Справа № 451/281/17
Суддя: Мулявка О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

14 березня 2017 рокуСправа №451/281/17
Провадження № 2-а/451/18/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого - судді Мулявка О.В.

за участі секретаря судового засідання Крикавської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Львівській області та інспектора Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Рибака Олега Вікторовича про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом, відповідно до вимог якого просить постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БР №138003 від 22 лютого 2017 року, визнати незаконною та скасувати.

В обґрунтування вимог посилається на обставини, що 20 лютого 2017 року інспектором Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Львівській області Рибаком О.В. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 138003, якою його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Оскаржуваною постановою, в порушення вимог ч.2 ст.283 КУпАП, без конкретизації суті правопорушення констатовано, що він 20.02.2017 року, о 17:20 год., на автомобільній дорозі Н-17 Львів-Радехів-Луцьк, 22 км+200 м, керуючи автомобілем марки LEXUS RX350 з номерним знаком НОМЕР_1, поза населеним пунктом не ввімкнув фари ближнього світла, чим порушив п.9.8 Правил Дорожнього руху України.

Також наголошує, що в супереч вимог ст.ст.7,9,251 КУпАП його притягнено до адміністративної відповідальності без підтвердження факту вчинення ним діяння належними доказами, оскільки по автодорозі він їхав з увімкненими фарами ближнього світла, однак інспектор дані обставини проігнорував.

Окрім цього, він додатково наголошував працівнику поліції, що постанова про адміністративне правопорушення повинна бути винесена за місцем вчинення адміністративного правопорушення у приміщенні поліції, за обов'язкової участі його адвоката (захисника) та прохав, щоб при винесенні постанови його викликали у відділення поліції для вияснення всіх обставин даної події.

Однак, на всі його пояснення та прохання інспектор поліції не реагував, відмовлявся слухати та відразу ж приступив до складання постанови про адміністративне правопорушення.

Також позивач зауважує,що його пояснень інспектор до уваги не взяв, не спростував їх належними доказами та не роз'яснивши при цьому його прав, що є грубим порушенням вимог ст.ст.245,251,276, 280,283 КУпАП.

Таким чином, із посиланням на норми матеріального і процесуального права, а також на судову практику, просить оскаржувану постанову та адміністративне стягнення, скасувати.

Позивач у судовому засіданні вимоги підтримав та виклав свої обґрунтування аналогічно зазначеним у заяві (а.с.1-4). Адміністративний позов просить задоволити.

Представник Головного Управління Національної поліції у Львівській області та інспектор Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Рибак О.В. у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Про причини, що унеможливили їх прибуття у засідання, суд не повідомили.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Із змісту статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (ст.ст.71,72 КАС України).

Згідно зі ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинно бути обов'язково з'ясовані серед інших обставин і такі як, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Так, судом встановлено, що 20 лютого 2017 року інспектором Кам'янка-Бузького відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Львівській області Рибаком О.В. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 138003, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.5).

Відповідно до фабули, викладеної в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 20.02.2017 року, о 17:20 год., на автомобільній дорозі Н-17 Львів-Радехів-Луцьк, 22 км+200 м, керуючи автомобілем марки LEXUS RX350 з номерним знаком НОМЕР_1, поза населеним пунктом не ввімкнув фари ближнього світла, чим порушив п.9.8 Правил Дорожнього руху України.

Зі змісту ст.ст.7,9,251 КУпАП випливає, що особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку за умови вчинення нею адміністративного правопорушення, факт вчинення якого підтверджується належними доказами.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Піддавши аналізу наявні в справі матеріали, суд вважає, що відповідачем не зібрані належні докази щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП.

Наведене підтверджується і самою постановою, в якій не наведено таких доказів, зокрема не міститься посилань на протокол в справі про адміністративне правопорушення, показання свідків та самого ОСОБА_1, матеріали фото- чи відеозйомки, дані спеціальних вимірювальних пристрої тощо.

Також на думку суду слід зазначити, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених вище положеннях законодавцем визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Відповідно, на думку суду, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор поліції не надав ОСОБА_1 можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі.

Крім цього, 26 травня 2015 року Конституційним Судом України у справі №1-11/2015 прийнято рішення, яке є обов'язковим до виконання на території України і, відповідно до такого зазначено, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення», які містяться у ст.ст.258,276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем вчинення», застосоване у положенні ч.1 ст.276 цього Кодексу, за якою справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем вчинення, вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.258 КУпАП на орган, уповноважений на винесення постанов про вчинення адміністративного правопорушення, покладено обов'язок виносити таке рішення згідно вимог ст.283 КУпАП.

У ст.283 КУпАП зазначається, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Наведене слід розуміти, що для винесення постанови, співробітник поліції спочатку повинен розглянути адміністративну справу (вивчити докази, показання свідків, пояснення обвинуваченого, документи, позицію адвоката тощо).

Тобто, для винесення законного та обґрунтованого рішення у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, справа про порушення ПДР може бути розглянута лише в будівлі правоохоронного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У супереч наведеному та вимогам ОСОБА_1, оскаржувану постанову інспектором винесено безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, суд переконаний, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена в супереч вимогам закону та, відповідно підлягає до скасування.

Щодо вимоги про скасування адміністративного стягнення, суд наголошує, що при скасуванні оскаржуваної постанови, має місце автоматичне скасування і адміністративного стягнення, зазначеного у такій.

Керуючись ст.ст.7-12,71,160-163,171-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БР №138003 від 22 лютого 2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, визнати незаконною та скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМулявка О. В.