Справа № 826/18356/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2017 року № 826/18356/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Олешко М.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ТОВ «Науково-виробнича фірма «Реле» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2016 № .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, отже висновок податкового органу про порушення вимог податкового законодавства викладений в акті від 18.07.2016 №827/56-50-12-03-17/19124549 є необґрунтованим, що вказує на протиправність прийнятого на підставі такого висновку оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питання дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати ТОВ НВФ «Реле» за період з 01.07.2013 по 31.12.2013, за результатом якої складено акт від 18.07.2016 №827/56-50-12-03-17/19124549 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення ст. 21 Закону України «Про оренду землі», п. 288.5.1 п. 288.5 ст 288 Податкового кодексу України у зв'язку з чим встановлено заниження податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.08.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 474 099,60 грн (за основним платежем 379 599,63 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 94 899,92 грн.).

З акту перевірки вбачається, що порушення податкового законодавства податковий орган обґрунтовує обчисленням позивачем орендної плати на підставі договорів оренди із застосуванням річної ставки 1,5%, 1,5%, 2%, а не на підставі Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що позивачем з Київською міською радою укладено наступні договори:

- Від 20.04.1998 оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська,, 62 (плата за землю 2% від грошової оцінки земельної ділянки),

- Від 06.09.2002 оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72 (плата за землю 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки),

- Від 06.07.2007 оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, Голосіївський проспект, 132 (плата за землю 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки).

З акту перевірки вбачається, що позивачем подано звітну податкову декларацію від 18.02.2013, де задекларовано орендну плату на загальну суму 818 054,62 грн. (оренда плата нараховано позивачем із застосуванням річної ставки 1,5%, 1,5%, 2%.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України). Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу (в редакції чинній в 2013 році) встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу (в редакції від 27.03.2014 року) встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015 № К/800/27209/15 та Постанові Верховного Суду України від 21.04.2015 № 21-131а15.

З системного аналізу викладеного вбачається, що при прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач дія відповідно до згадуваних норм Податкового кодексу України, отже позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда