Справа № 749/1287/16-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 749/1287/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Чигвінцев М.С. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А
14 березня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної гвардії України на постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про відмову в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання провести нарахування та здійснити виплату одноразової допомоги, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України в якому просив: - визнати рішення комісії Головного управління Національної гвардії України від 06.12.2016р. (протокол № 130/975/2) щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01.01.2014р. неправомірним; - зобов`язати Головне управління Національної гвардії України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду І групи внаслідок поранення під час проходження військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб.
Постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано рішення комісії Головного управління Національної Гвардії України від 06.12.2016 року (протокол № 130/975/2) щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01 січня 2014 року - неправомірним. Зобов`язано Головне управління Національної Гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду І групи внаслідок поранення під час проходження військової служби в розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на день встановлення інвалідності. Зобов`язано Головне управління Національної Гвардії України подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Не погодившись з постановою суду, відповідач Головне управління Національної гвардії України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, приймав участь у бойових діях на території ЧРСР з 22.08.1968 року по 23.10.1968 року в складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією архівної довідки № 4/А/1746, копією військового білету серії НОМЕР_2 від 05.11.1976 року, копією довідки Щорського районного військового комісаріату від 15.09.2016 року.
Відповідно до копії постанови Центральної військово-лікарської комісії МВС України від 07.09.2009 року № 24 встановлено, що контузія (1968 року) громадянина ОСОБА_1 в результаті множинного осколкового поранення, наслідки якого у вигляді рубців м`яких тканин правої та лівої кисті, деформації та анкілоз 2-го пальця правої кисті, металевого осколка області основної кисті 4-го пальця правої кисті -, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Постанова прийнята, згідно пунктів 1.86 та 1.95 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 85-2001 року та Наказу Міністерства оборони України № 402-2008 року.
Крім цього, ОСОБА_1 визнано інвалідом І групи, у зв`язку з пораненням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки МСЕК від 18 серпня 2015 року серії АВА № 019342.
Таким чином, 18 серпня 2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності І групи.
Постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної Гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного управління Національної Гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Головне управління Національної Гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення. Постанова набрала чинності 27.09.2016 року.
Згідно копії протоколу № 130/975/2 від 06.12.2016 року, засіданням комісії Головного управління Національної Гвардії України щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб звільнених з військової служби, що сталися після 01.01.2014 року було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07.11.2016 року з документами до неї щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду І групи, внаслідок поранення під час виконання обов`язків військової служби. Відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що відсутній документ, який свідчить про причини та обставини поранення, зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчиненням ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 12 Закону визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Положеннями статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Статтею 16 Закону визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно підпункту 2 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Статтею 161 Закону визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно статті 162 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975).
Згідно пункту 6 вказаного Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності І групи.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії), отриманого військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним таких обов`язків, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту встановлення інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Вивченням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що згідно довідок Центрального архіву внутрішніх військ №4/А/1746 від 11.12.1996 року та від 04.02.1997 року, ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 22.11.1967 року по 20.06.1969 року. Позивач приймав участь у бойових діях на території ЧРСР в складі військової частини НОМЕР_1 з 22.08.1968 року по 23.10.1968 року.
У висновку експертів Обласного бюро судово-медичної експертизи від 10.06.2005 року № 116 вказано, що в нього наявні рубці м`яких тканин правої та лівої кисті, деформації 2-го пальця правої кисті, міжфаланговий анкілоз 2-го пальця, металевий уламок між основною кісткою 4-го пальця правої кисті, деформація 1-го пальця правої кисті, деформуючий артроз між фалангових суставів, які могли утворитися в період 1968 року і являються наслідком заживлення поранення (а.с.22).
З копії постанови Центральної військово-лікарської комісії МВС України від 07.09.2009 року № 24 вбачається, що контузія (1968 року) ОСОБА_1 виникла в результаті множинного осколкового поранення, наслідки якого у вигляді рубців м`яких тканин правої та лівої кисті, деформації та анкілоз 2-го пальця правої кисті, металевого осколка області основної кисті 4-го пальця правої кисті -, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Постанова прийнята, згідно пунктів 1.86 та 1.95 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 85-2001 року та Наказу Міністерства оборони України № 402-2008 року (а.с.20).
Разом з тим, позивача визнано інвалідом І групи, у зв`язку з пораненням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки МСЕК від 18 серпня 2015 року серії АВА № 019342 (а.с.24).
Таким чином, з 18 серпня 2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності І групи.
Крім цього, постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної Гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного управління Національної Гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Головне управління Національної Гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення. Постанова набрала чинності 27.09.2016 року (а.с.11-14).
Таким чином, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним таких обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року № 21-446а14, від 21 квітня 2015 року № 21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.
Згідно ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (зокрема, з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло за собою ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах), є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не надано документу, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки з вищезазначених медичних та інших документів не вбачається будь-яких посилань, які б свідчили про вчинення позивачем злочину чи адміністративного правопорушення або вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Навпаки, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач проходив службу зразково, а поранення отримав при виконанні обов`язків військової служби під час ведення бойових дій, проявивши при цьому мужність та відвагу.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу Головного управління Національної гвардії України залишити без задоволення.
Постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 17.03.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Сорочко Є.О.