Справа № 373/402/17
Суддя: Рева О. І.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/402/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області, що діє як адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Реви О.І.

при секретарі Хоменко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області про зобовязання реєстрації фактичного місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.02.2017 звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просив зобовязати відповідача зареєструвати його та членів його сімї: дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 за фактичним місцем проживання в будинку №8 по вулиці Святковій в м. Переяслав-Хмельницький. В судовому засіданні свої вимоги уточнив (зменшив) та просив зобовязати відповідача здійснити реєстрацію свого місця проживання за вище вказаною адресою.

Представник відповідача позову не визнав, вказавши, що позивачу правомірно відмовлено в реєстрації його місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він не надав документу, що підтверджує його право власності на це майно. Окрім того, будинок не добудований, не прийнятий в експлуатацію, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення заяви позивача про реєстрацію місця проживання.

Дослідивши докази по даній справі, заслухавши пояснення сторін у справі, судом було встановлено, що має місце публічно-правовий спір, який надійшов на розгляд суду з дотриманням строків звернення особи з адміністративним позовом.

По суті вимог судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу недобудованого житлового будинку від 22.04.2005 позивач та його дружина ОСОБА_2 є співвласниками недобудованого житлового будинку №8 по вулиці Святковій в м. Переяслав-Хмельницький. На момент відчуження готовність будинку складала 78%.

Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України (в редакції на час укладення цього договору) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Договір купівлі-продажу від 22.04.2005 відповідно до вимог ст. 657 ЦК України був укладений у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За правилами ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації.

Позивач не здійснив такої державної реєстрації і до цього часу. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Обєктами цивільних прав є речі, що визначено ст. 177 цього Кодексу. Законодавством визначено, що до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни їх призначення, як встановлено ч. 1 ст. 181 ЦК України.

До позивача за укладеним договором купівлі-продажу перейшли всі права та обовязки по завершенню будівництва житлового будинку, що передбачені ст. 331 ЦК України.

Таким чином, позивач набув право на новостворене нерухоме майно, однак воно не прийнято до експлуатації і не здійснено його державної реєстрації. За змістом ст. 331 ЦК України попередній власник за рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 12.04.2005 був визнаний власником недобудованого будинку № 8 по вулиці Святковій в м. Переяслав-Хмельницький, отже до позивача перейшли всі його права на цю річ, які підлягали державній реєстрації для виникнення права власності.

Відсутність державної реєстрації права власності дає підстави вважати, що позивач має лише право користування та володіння цим майном, за виключенням права розпорядження.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також п. 18 Правил реєстрації місця проживання в Україні, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 для реєстрації місця проживання особа подає, окрім іншого за переліком, документи, що підтверджують право на проживання в житлі. Ними можуть бути ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Наданий позивачем договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку від 22.04.2005 свідчить про право користування позивача вищезазначеним будинком. Будинок, відповідно до ст. 379 ЦК України, є житлом. Нормативне визначення будинку міститься у ст. 380 ЦК України. За цією нормою житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Ключовим є спорудження його з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначення для постійного у ньому проживання.

Посилання відповідача на ту обставину, що будинок не прийнятий в експлуатацію відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» впливає на момент виникнення права власності позивача на новостворене майно, а не на його право користування цим майном. Доказів того, що спорудження будинку було здійснено без дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і він не призначений для постійного у ньому проживання, в даному судовому засіданні не здобуто.

На противагу цьому, позивач довів, що право його проживання у цьому будинку ніким не оспорюється і адресу цього будинку було визнано, як його та його дружини, виборчу адресу.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача мають бути задоволені, оскільки уповноваженим представником відповідача 06.02.2017 було безпідставно відмовлено позивачу у реєстрації його місця проживання з посиланням на ту обставину, що він не надав документу, що підтверджує його право проживання у житлі.

На підставі ст. ст. 177, 181, 182, 317, 331, 334, 379, 380, 657 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також п. 18 Правил реєстрації місця проживання в Україні, згідно ч.2 ст. 11, ст. ст. 159,160,162,163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Зобовязати виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем його фактичного проживання: 08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Святкова, 8.

Стягнути із виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області за рахунок бюджетних асигнувань цього субєкта владних повноважень, на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 20.03.2017.

Суддя О.І.Рева