Справа № 807/1551/16
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2017 рокум. Ужгород№ 807/1551/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача: Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області, представник - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про оскарження податкового-повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2016 р. про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Відповідачем 05.07.2016 року було здійснено перевірку діяльності магазину, в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність, за наслідками якої складено Акт (довідку) №0234/16/14/РРО/НОМЕР_2 від 05.07.2016 року, згідно якого встановлено порушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" № 481/95-ВР від 19.12.95 р. (далі - Закон України № 481/95-ВР) та прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016 року. Позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016 року до Головного управління ДФС у Закарпатській області та до Державної фіскальної служби України, однак оскаржуване рішення відповідача було залишено без змін. Представник позивача в судовому засіданні наголошувала, що в податковому повідомленні-рішенні № від 14.07.2016 року про застосування штрафної санкції відповідачем у графах "посилання на пункт та статтю законодавчого акта, порушення якого встановлено", та "посилання на пункт та статтю законодавчого акта, який є підставою для застосування санкцій", міститься посилання на п.п. 54.3.2 та п.п. 54.3.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: визначив норму ПК України, яка надала йому право на ухвалення цього рішення та на підставі , якої він ухвалив податкове повідомлення-рішення. Так, зі змісту п.п. 54.3.2 ПК України санкція може бути застосована виключно у випадках ухвалення податкових повідомлень-рішень, що є наслідком виявлення завищення чи заниження сум податку на прибуток чи податок на додану вартість (далі - ПДВ) у порівнянні з деклараціями, поданими платником податку, однак позивач не подавав жодних декларацій з податку на прибуток чи ПДВ, а відповідач не перевіряв нарахування цих податків та не знаходив вказаних порушень при оподаткуванні податку на прибуток чи ПДВ під час перевірки за Актом від 05.07.2016 року. Зокрема, представник позивача наголошувала, що саме норми ст. 111, 116 ПК України були б підставою для ухвалення податкового повідомлення-рішення про порушення ст. 15 Закону України № 481/95-ВР, однак відповідач застосував невірний матеріальний закон для ухвалення податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2016 року, що має своїм наслідком його нечинність. Так, представник позивача зазначала в судовому засіданні, що при ухваленні податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2016 року на підставі п.п. 54.3.2 ст. 54 ПК України відповідач повинен був оформити це рішення за іншими формами ніж форма "С", визначеними ч. 2 Розділу II Порядку. Отже, відповідач при ухваленні податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2016 року про накладення на позивача фінансової санкції у вигляді штрафу застосував закон, який не підлягає до застосування, що має своїм наслідком протиправність такого рішення і його скасування. Таким чином, представник позивача просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважних причин, разом з тим надав до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого вказував на наступне. Так, відповідачем 05.07.2016 року було проведено перевірку в магазині з кафетерієм в присутності позивача, про що відображено в Акті перевірки від 05.07.2016 року №0234/16/14/РРО/НОМЕР_2 та встановлено, що в порушення ст. 15 Закону України №481/95-ВР позивач 09.06.2016 року здійснив роздрібну торгівлю тютюновими виробами без ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, а саме: згідно фіскальних чеків реалізовано 11 пачок сигарет "Мальборо" по ціні 23,10 грн. Позивач в наданих під час перевірки письмових поясненнях зазначив, що заява щодо продовження діючої ліцензії буда подана 06.06.2016 року з початком терміну дії 09.06.2016 року. Разом з тим, ліцензія була видана з терміном дії з 10.06.2016 року. Отже, за наслідками проведеної перевірки відповідачем було прийнято податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2016 року, яким на підставі пп.54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України, ст. 17 Закону України № 481/95-ВР до позивача за порушення ст. 15 Закону України № 481/95-ВР застосовано штраф за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії в сумі 17000 грн. Таким чином, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.07.2016 року відповідачем на підставі направлень від 05.07.2016 року за №680/14-03 (а.с. 35), за №681/14-03 (а.с. 36), за №682/14-03 (а.с. 37) було здійснено перевірку господарської одиниці - магазину з кафетерієм, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкта господарської діяльності позивача. Вказана перевірка від 05.07.2016 року була здійснена відповідачем за особистої присутності позивача (а.с. 10-11).

Результати даної перевірки відображені в Акті (довідці) фактичної перевірки від 05.07.2016 року №0234/16/14/РРО/НОМЕР_2 (10-11).

Зокрема, проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 15 Закону України № 481/95-ВР, а саме: роздрібна торгівля тютюновими виробами без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами (а.с. 11).

Так, як вбачається з Акту (довідки) фактичної перевірки від 05.07.2016 року №0234/16/14/РРО/НОМЕР_2 (а.с. 11), позивачем було надано до перевірки ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами з терміном діїз 10.06.2016 року по 09.06.2017 року (а.с. 18), а також попередню ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами з терміном діїз 09.06.2015 року по 08.06.2016 року (а.с. 11).

Отже, у позивача 09.06.2016 року була відсутня діюча ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Однак, як встановлено фактичною перевіркою від 05.07.2016 року, у відповідності до фіскальних чеків від 09.06.2016 року № - № (а.с. 37) позивачем було реалізовано 09.06.2016 року 11 пачок сигарет "Мальборо" по ціні 23,10 грн.

На підставі Акту перевірки №0234/16/14/РРО/НОМЕР_2 від 05.07.2016 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016 року про застосування до позивача фінансової санкції у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. (а.с. 9).

Позивачем було надано скаргу до Головного управління ДФС у Закарпатській області від 26.07.2016 року на податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016 р. про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу в сумі 17000 грн., однак, рішенням Головного управління ДФС у Закарпатській області 15.08.2016 року податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016 р. було залишено без змін, а скарга без задоволення (а.с. 15). Також, позивачем були надані до Державної фіскальної служби України скарги від 26.08.2016 року та від 30.08.2016 року на податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016 р., однак рішенням Державної фіскальної служби України податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2016 р. було залишено без змін, а скарга без задоволення (а.с. 16).

Закон України № 481/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

У відповідності до абз. 17 ст. 15 Закону України № 481/95-ВРроздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками,за наявності у них ліцензій.

Згідно абз. 23 ст. 15 Закону України № 481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Відповідно до абз. 31 ст. 15 Закону України № 481/95-ВР ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови.

Таким чином, як встановлено за результатами проведеної фактичної перевірки, відображеними в Акті (довідці) від 05.07.2016 року №0234/16/14/РРО/НОМЕР_2 та підтверджується матеріалами справи, позивач 09.06.2016 року здійснив роздрібну торгівлю тютюновими виробами без ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, у зв'язку з чим допустив порушення ст. 15 Закону України № 481/95-ВР.

Згідно ст. 17 Закону України № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Разом з тим, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні твердження представника позивача, про те, що посилання відповідача в податковому повідомленні-рішенні за № від 14.07.2016 р. на пп. 54.3.2 ПК України (який регулює застосування санкції у випадку виявлення завищення чи заниження сум податку на прибуток чи ПДВ, у порівнянні з деклараціями поданими платником податків) призвело до застосування відповідачем невірного матеріального закону для ухвалення цього рішення та має наслідком нечинності податкового повідомлення-рішення за № від 14.07.2016 р., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Зокрема, слід зазначити, що згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Отже, враховуючи, те, що позивачем було допущено відповідача до проведення фактичної перевірки, таким чином враховуючи позицію Верховного Суду України предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства.

Так, з податкового повідомлення-рішення за № від 14.07.2016 р. вбачається, що відповідачем на підставі Акту перевірки №0234/16/14/РРО/НОМЕР_2 від 05.07.2016 року, яким встановлено порушення ст.15, ст. 17 Закону України № 481/95-ВР на на підставі пп. 54.3.2 та пп. 54.3.3 п. 54.3. ст. 54 ПК України застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію в сумі 17000 грн. (а.с. 9).

Згідно пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

У відповідності до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Так, пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України в імперативному порядку зобов'язує контролюючий орган визначити суму грошових зобов'язань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган. Визначений аналізованою законодавчою нормою обов'язок контролюючого органу є безумовним і виникає в тому разі, коли контролюючим органом виявлено відповідні порушення, що тягнуть за собою застосування до платника податків штрафних санкцій. Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на органи доходів і зборів України.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов'язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

У відповідності до п. 58.1 ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 ПК України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

При цьому в пункті 58.1 статті 58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов'язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується органів доходів і зборів України, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Варто зауважити, що розглядувана законодавча норма є імперативною. З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Разом з тим, суд зазаначає,що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Так, суд констатує, що з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за № від 14.07.2016 р. вбачається, що воно було прийняте відповідачем у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, а саме: порушення чинного законодавства України (ст. 15 Закону України № 481/95-ВР) за яке застосовуються відповідні санкції (ст. 17 Закону України № 481/95-ВР) та розмір таких санкцій (17000 грн.).

Зокрема, податкове повідомлення-рішення, яке прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

Таким чином, перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою та незалежно від дефектів форми податкового повідомлення-рішення з визначення грошових зобов'язань за фінансовими санкціями за порушення законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів на такі повідомлення-рішення поширюється дія норм ПК України.

Відтак, суд приходить висновку, що податкове повідомлення-рішення за № від 14.07.2016 р. є правомірним навіть при не дотриманні окремих елементів форми спірного податкового повідомлення-рішення, а саме: поруч з пп.54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України відповідачем зазначено пп.54.3.3. п. 54.3 ст. 54 ПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позивач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, і не довів протиправності прийнятого податкового повідомлення-рішення за № від 14.07.2016 р. Натомість, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було доведено в судовому засіданні правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення за № від 14.07.2016 р.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2016 р. про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. - відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 10 березня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 15 березня 2017 року.