Справа № 817/2121/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2017 р.Р і в н е 817/2121/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
проскасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про скасування наказу начальника ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області №159-ос від 08 листопада 2016 року, поновлення позивача на роботі на посаді головного спеціаліста відділу контролю за призначенням та перерахунками пенсій управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 08 листопада 2016 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в декларації про майно, доходи і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік помилково було не вказано інформацію щодо отриманої у спадщину 1/2 частини житлового будинку, з приводу чого надано відповідні пояснення. При цьому, позивач посилався на те, що вказана частина житлового будинку отримана ним у спадщину від батька та на момент оформлення декларації за 2014 рік позивач не оформив відповідних документів про право власності, а набув вказане нерухоме майно за рішенням Корецького районного суду Рівненської області, тобто безкоштовно та на законних підставах.

Відповідач заперечував проти позову, представник відповідача подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що позивач був звільнений з роботи на підставі негативного висновку органу, що здійснював перевірку декларації позивача за 2014 рік, який не був оскаржений позивачем, що означає, на переконання представника відповідача, про згоду позивача з висновком. Як зазначив представник відповідача, у декларації за 2014 рік позивач відобразив недостовірні відомост,і приховавши факт перебування у спільній частковій власності будинку, який набуто позивачем на підставі ухвали Корецького районного суду Рівненської області, якою затверджено мирову угоду, про що позивач, на думку представника відповідача, не міг забути, враховуючи реєстрацію відповідного права власності позивача у Державному реєстрі речових прав нерухомого майна. Оскільки вимога декларування наявного у декларанта майна передбачає обов'язок достовірного декларування наявності існуючих прав щодо майна декларанта, то позивач, який порушив дану вимогу, правомірно був звільнений у відповідності з вимогами Закону України «Про очищення влади». З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі представника відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з травня 2007 року ОСОБА_1 працював у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області перебуваючи на різних посадах, з 05.08.2011 - на посаді головного спеціаліста відділу контролю за призначенням та перерахунками пенсій управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області (а.с.11-16).

З матеріалів справи слідує, що 03.12.2015 ОСОБА_1 подано Декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік (а.с.23-26).

На виконання вимог статті 4 Закону України «Про очищення влади» №1682-VII від 16.09.2014 (далі - Закон №1682-VII), позивачем подано заяву про надання згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо нього відповідно до вимог Закону №1682-VII (а.с.18).

За результатами проведеної перевірки фіскальним органом складено Висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 29.01.2016 №201/17-03-17-15 (а.с.19-20).

Зі змісту Висновку встановлено, що ОСОБА_1 у декларації вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав) набутого (набутих) ОСОБА_1за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 ч.1 ст.2 Закону №1682-VII, які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1

Громадянином ОСОБА_1 не відображено житловий будинок, що перебуває у спільній частковій власності, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить йому на підставі ухвали Корецького районного суду від 14.04.2014 №2-323/11.

Перевіркою також встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаних ОСОБА_1 у Декларації, набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 ч.1 ст.2 Закону №1682-VII, відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

Таким чином, з урахуванням письмових пояснень ОСОБА_1 та підтвердних документів (за наявності) за результатом перевірки встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статі 5 Закону, вказаних ОСОБА_1 у Декларації.

По факту незадекларування 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться у с. Старий Корець позивач подав пояснюючу записку (без дати) (а.с.21), згідно якої причиною не відображення перебування у його власності даного нерухомого майна є не оформлення у встановленому порядку правовстановлюючих документів на дане житло після отримання спадщини, відтак, як зазначив позивач, він не вважав себе повноправним власником 1/2 даного помешкання. При цьому, як пояснив позивач, він вважав, що відповідна ухвала суду надає йому лише право на оформлення спадщини, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно засвідчує факт її прийняття.

На підставі отриманого висновку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було видано оскаржуваний наказ від 08.11.2016 №159-ос «Про звільнення ОСОБА_1.» (а.с.22).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону №1682-VII визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (ч.1).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно із п.10 ч.1 ст.2 Закону №1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1682-VII особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частинами 3 або 4 статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка (ч.4 ст.5 Закону №1682-VII у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу ч.5 ст.5 Закону №1682-VII перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відповідно до ч.7 ст.5 Закону №1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає до відповідних районних, міських (міст обласного значення), районних у містах територіальних органів державної влади за місцем проживання особи, до компетенції яких належить проведення перевірки відповідних відомостей, визначених у пункті 1 частини п'ятої цієї статті, запити про перевірку відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до яких додаються копії заяви.

До відповідного районного, міського (міст обласного значення), районного у містах територіального органу державної влади за місцем проживання особи, до компетенції якого належить проведення перевірки відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає запит про перевірку відповідних відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до якого додається копія декларації особи.

Згідно із ч.10 ст.5 Закону №1682-VII у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку (ч.11 ст.5 Закону №1682-VII).

Постановою Кабінету Міністрів України №563 від 16.10.2014 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (далі - Порядок №563) та Перелік органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до Переліку органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №563 від 16.10.2014, обов'язок зі здійснення перевірок відомостей щодо заборон, які можуть бути застосовані до осіб у частині недостовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідності вартості майна (майнових прав), зазначеного (зазначених) у поданих ними деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених п.п.1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», доходам, отриманим із законних джерел, покладено на Державну фіскальну службу України. Зазначене також відповідає повноваженням ДФС, які визначені пп.92-1 п.4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014, згідно з яким ДФС відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірку достовірності відомостей, зазначених у п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади».

Згідно з п.п. 19, 20 Порядку №563 з метою проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації за минулий рік, поданій особою, яка підлягає перевірці, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у п.п.1-10 ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади», доходам, отриманим із законних джерел, до ДФС надсилається запит за формою згідно з додатком 3 разом із засвідченими копіями декларації та трудової книжки (послужного списку) такої особи.

ДФС у порядку, визначеному Мінфіном, проводить перевірку достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, складеної в повному обсязі за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», за минулий рік, поданій особою, яка підлягає перевірці, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Наказом Міністерства фінансів України №1100 від 03 листопада 2014 року затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» (далі - Порядок №1100), яким визначено процедуру проведення органами ДФС перевірки достовірності відомостей, визначених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у п.п.1-11 ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка (п.2 Порядку №1100).

Згідно з п.3 Порядку №1100 загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки включає такі складові: 1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи; 2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки (послужного списку) особи, стосовно якої проводиться перевірка; 3) проведення перевірки, що фактично полягає в: - аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; - порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; - порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел; 4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей; 5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку; 6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Відповідно до пунктів 4, 6 Порядку №1100 при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів. При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку. Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації. За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

За змістом п.12 Порядку №1100 у разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтвердні документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним контролюючим органом при підготовці висновку про результати перевірки.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивачем подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, у розділі третьому якої не зазначено повні відомості щодо нерухомого майна, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 ч.1 ст.2 Закону №1682-VII, що не відповідає наявній податковій інформації про нерухоме майно, а саме невідображено відомостей щодо житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності з розміром частки 1/2 частини, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В пояснюючій записці (без дати) (а.с.21) ОСОБА_1 вказав, що після вирішення справи у суді та затвердження ухвалою Корецького районного суду від 14.04.2014 мирової угоди між ним та його братом щодо поділу успадкованого від батька житлового будинку АДРЕСА_1., він мав вчинити ряд дій щодо виготовлення документів на право власності на 1/2 частину батьківського будинку. Однак, зіштовхнувшись із рядом перепон як формальних так і фактичних, набувши права на оформлення спадщини, позивач не оформив право власності на відповідну частку у спадковому майні у встановленому порядку, відтак вважав, що не набув права власності на ? частки в успадкованому будинку.

Таким чином, не вважаючи себе власником 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки документи про право власності у позивача відсутні, він і не відобразив відповідну інформацію щодо вказаної нерухомості у Декларації за 2014 рік.

Частиною 11 ст.5 Закону №1682-VII передбачено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 набуто позивачем у порядку спадкування на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою Корецького районного суду від 14.04.2014, а 29.07.2014 право власності позивача на 1/2 частки цього будинку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказані обставини не заперечувались позивачем та ним викладені у пояснюючій записці (без зазначення дати), що міститься в матеріалах справи (а.с.21).

Згідно висновку від 29.01.2016 №201/17-03-17-1 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» встановлено, що позивач у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік вказав недостовірні відомості щодо наявності майна, а саме позивачем не було вказано інформацію про право власності на 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому позивач не заперечував, що право власності на 1/2 частину житлового будинку ним було набуто у власність у 2014 році коли він перебував на посадах, зазначених у п.п.1-10 ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади» у зв'язку із спадкуванням, як і факт проведення державної реєстрації права власності на ? частки житлового будинку у встановленому порядку.

При цьому твердження позивача про те, що він нібито не знав, що являється власником 1/2 частки житлового будинку у с. Старий Корець оскільки не отримав відповідних документів про право власності на будинок суд вважає надуманими, позаяк проведення державної реєстрації права власності на 1/2 житлового будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та письмової заяви позивача - виключає такі сумніви.

Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Разом з тим зазначає, що ставлячи власноручний підпис у декларації декларант засвідчує тим самим достовірність відображеної у декларації інформації усвідомлюючи відповідальність передбачену законом за подання недостовірних або неповних відповідних відомостей.

Отже, оскільки позивач не зазначив вірну (повну) інформацію про нерухоме майно, що належить йому на праві власності, відповідач правомірно вказав у висновку про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), набутих за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади».

Згідно з п.7-2 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до ч.14 ст.5 Закону №1682-VII керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Оскільки відповідачем було отримано висновок про результати перевірки щодо позивача, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої ст.5 Закону №1682-VII, та враховуючи те, що вказаний висновок не оскаржено позивачем у судовому порядку, відповідач правомірно звільнив позивача із займаної посади.

Разом з тим, зважаючи на те, що висновок про результати перевірки щодо позивача був отриманий відповідачем 11.02.2016, то позивач відповідно підлягав звільненню не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, тобто 14.02.2016. Однак, позивач був звільнений наказом начальника ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області №159-ос від 08 листопада 2016 року.

Суд також враховує доводи позивача з приводу несвоєчасного його звільнення, з приводу чого зазначає, що вказані обставини не свідчать про порушення самого порядку або процедури проведення перевірки достовірності відомостей, зазначених особою у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, за результатом якої винесений висновок, що і слугував підставою для звільнення позивача, як і не усувають такі обставини, власне, висновків за результатом перевірки, а відтак не можуть слугувати підставою для скасування спірного наказу про звільнення позивача. Суд зазначає, що відповідні обставини щодо порушення посадовою особою строку звільнення, передбаченого ч.14 ст.5 Закону №1682-VII, можуть бути підставою для притягнення до відповідальності особи, до повноважень якої належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у суді відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.