Справа № 813/7168/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м.Київ К/800/13384/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Донець О.Є.,

Черпіцька Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» звернулося з адміністративним позовом до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви від 28 листопада 2013 року та 16 січня 2014 року, просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03 квітня 2013 року №209000003/2013/200078/2; від 26 квітня 2013 року №209000003/2013/200101/2 від 13 червня 2013 року №209000003/2013/200019/2; від 19 червня 2013 року №209000003/2013/200025/2; від 15 липня 2013 року № 209000003/2013/200055/2; від 03 вересня 2013 року № 209000003/2013/200113/2; від 07 жовтня 2013 року №209000003/2013/200171/2; від 15 листопада 2013 року № 209000003/2013/200210/2; від 07 грудня 2013 року №209000006/2013/200225/2; від 18 грудня 2013 року №209000006/2013/200233/2; зобов'язати зарахувати у рахунок майбутніх платежів загальну суму зайво сплачених податків у розмірі 46806,34 грн. ввізного мита і 166164,82 грн. податку на додану вартість.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про безпідставність винесення відповідачем рішень про коригування митної вартості та її визначення за третім та резервним методами, оскільки ним надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а митний орган мав можливість встановити як умови поставки, так і дійсну вартість товару, що поставлявся. Вважає прийняті відповідачем рішення про визначення митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України протиправними, необґрунтованими та такими, що призвели до переплати позивачем ввізного мита та податку на додану вартість, суми яких просить зарахувати в рахунок майбутніх платежів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року позов задоволено.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із надання позивачем митному органу всіх передбачених чинним законодавством документів, необхідних для визначення митної вартості ввезеного товару, та обґрунтованості вимог щодо скасування рішень про коригування митної вартості, карток відмов та зарахування в рахунок майбутніх платежів надміру сплачених митних платежів.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року задоволено частково апеляційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України зарахувати товариству з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та 166164,82 грн. податку на додану вартість; прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову цій частині відмовлено; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача зарахувати позивачу в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених ввізного мита та податку на додану вартість, зазначив про недодержання позивачем встановленого законом порядку повернення помилково або надмірно сплачених сум з бюджету.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Львівська митниця ДФС звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач зазначає про правомірність коригування заявленої позивачем митної вартості у зв'язку з виявленими розбіжностями у поданих документах.

Товариство з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» у поданих запереченнях просить залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» з метою митного оформлення товару (вироби загального використання виготовлені із пластмаси: будівельні відра, ємності будівельні (корита), лотки (екобокси)), ввезеного на підставі укладеного з PATROL GROUP Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia S.K.A. контракту від 24 серпня 2012 року №90 та додаткової угоди від 01 жовтня 2012 року №1/2012 до цього контракту, надано Львівській митниці митні декларації: №209140000/2013/009044, №209140000/2013/013167, №209140000/2013/019041, №209140000/2013/019910; №209140000/2013/023236, №209140000/2013/030361, №209140000/2013/035369; №209140000/2013/040814, №209140000/2013/043979, №209140000/2013/045685, у яких митна вартість товару визначена за основним (першим) методом (за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються).

Для митного оформлення товарів декларантом подано митному органу: контракт від 24 серпня 2012 року №90; доповнення до контракту від 01 жовтня 2012 року № 1/2012; інвойс від 21 березня 2012 року FX13 03 0005WL; проформа від 21 лютого 2012 року FPRW'1 3/02 0044/DН; специфікація від 21 березня 2012 року WZX /13/03/0074/WL; переклад проформи від 21 лютого 2012 року FPRW/13/02/0044/DН; експортна декларація від 22 березня 2013 року №13РL333010Е0037420; платіжне доручення про сплату вантажу від 18 березня 2013 року №9; від 21 березня 2013 року СМR 0482444; сертифікат походження товару від 21 березня 2013 року №РL/МF/АG 0190656; довідку про транспорті витрати від 25 березня 2013 року №007; договір про надання транспортних послуг в міжнародних перевезеннях від 01 березня 2013 року №*0103.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, митним органом перевірено подані позивачем документи та, з посиланням на наявні у них розбіжності, у декларанта витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими (експертними) організаціями; розрахунок ціни (калькуляцію).

На запит митного органу щодо надання додаткових документів позивачем додатково надано: податкова накладна від 18 березня 2013 року № 6412; видаткова накладна від 04 березня 2013 року № 4780; видаткова накладна від 11 березня 2013 року №5633; витяг і каталогу продукції виробника титульна сторінка, ст. №2, ст.X» 102, ст.№ 103, ст. № 111, ст.№112. Прайс-лист виробника товару «PATUOL GROUP; висновок про вартісні характеристики товару підготовлений ДП «Держзовнішінформ» від 01 квітня 2013 року №12/116; завірений інвойс FХ I3/03/0005WL від 21 березня 2012 року ДП «Держзовнішінформ»; калькуляція витрат виробника від 02 квітня 2013 року.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та винесено картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення:

- від 03 квітня 2013 року №209000003/2013/200078/2, картка відмови №209140000/2013/00177 (резервний метод); в даному рішення митним органом вказано на розбіжності у гр.20 митної декларації, у контракті від 24 серпня 2012 року №90 та фактурі від 21 лютого 2013 року №FPRW/13/02/0044/DH;

- від 26 квітня 2013 року №209000003/2013/200101/2, картка відмови №209140000/2013/00229 (резервний метод); митним органом вказано на наявність розбіжностей в основних документах, які подані для підтвердження митної вартості та відсутність усіх даних, необхідних для обраного декларантом методу;

- від 13 червня 2013 року №209000003/2013/200019/, картка відмови №209140000/2013/00344 (третій метод); від 19 червня 2013 року №209000003/2013/200025/2, картка відмови №209140000/2013/00362 (третій метод), від 15 липня 2013 року №209000003/2013/200055/2, картка відмови №209140000/2013/00422 (третій метод), від 03 вересня 2013 року №209000003/2013/200113/2, картка відмови №209140000/2013/00780 (третій метод), від 07 жовтня 2013 року №209000003/2013/200171/2, картка відмови №209140000/2013/00870 (третій метод), від 15 листопада 2013 року №209000003/2013/200210/2, картка відмови №209140000/2013/00952 (резервний метод). Відповідачем при прийнятті даних рішень зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв'язку з тим, що основні документи які подані для підтвердження митної вартості містять розбіжності та не містять усіх даних, необхідних для обраного декларантом методу визначення митної вартості (без жодних додаткових пояснень).

- від 07 грудня 2013 року №209000006/2013/200225/2, картка відмови №209140000/2013/00980 (третій метод) та від 18 грудня 2013 року №209000006/2013/200233/2, картка відмови №209140000/2013/00991 (третій метод). У зазначених рішеннях відповідачем звернуто увагу на розбіжність в підписах продавця під додатком №2, під контрактом №90 та під додатком від 01 жовтня 2012 року №1 та на відсутність підтвердження замовлення, що передбачено п.21.1 зовнішньоекономічного контракту від 24 серпня 2012 року №90.

Позивачем подано нові уточнені електронні митні декларації, зазначивши у них вартість імпортованого товару, визначену Львівською митницею.

Відповідно до ст.ст.49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 Митного кодексу України, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно ч.ч.1-3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 ст.54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 2 та 3 ст.58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. Законом встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які б свідчили про наявність вiдповiдних сумнівів, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи наявність сумнівів у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на те, що фактичні транспортні витрати до митного кордону та після митного кордону не відповідають заявленим позивачем транспортним витратам, що не дозволяє встановлення митної вартості за ціною договору.

Зокрема, на думку митного органу позивачем було протиправно не включено частину транспортних витрат за маршрутом Львів - Велюнь, оскільки у поданих калькуляціях транспортних витрат було зроблено розрахунок витрат за маршрутом Велюнь (Республіка Польща) - кордон України (п/п «Краковець»).

Проте, як вірно відзначено судами, у вартість товару вже включено вартість перевезення згідно з умовами поставки FСА, що передбачено умовами поставки.

Частиною 11 ст.58 Митного кодексу України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або піддягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені в цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема, витрати на транспортування після ввезення.

Отже, висновок відповідача про те, що позивач протиправно не врахував при визначенні митної вартості придбаних ним товарів вартості витрат на транспортування цих товарів з місця митного оформлення до місця їх зберігання, є помилковими.

Крім того, митним органом не зазначено яким чином розбіжність щодо поданої позивачем недостовірної інформації про вартість транспортних перевезень впливає на правильність визначення митної вартості заявленого до митного оформлення товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо необґрунтованості сумнівів митниці у правильності зазначеної позивачем митної вартості товару. Судами встановлено, що позивачем надано всі документи для визначення митної вартості товару на підставі першого методу і за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в Україну.

Щодо тверджень митного органу про відсутність інформації на виробах про виготовлення таких із вторинної сировини, то матеріалами справи, а саме листом Patrol Group Spolka z organiczona odpowsedzsalnoscsa S.K.A. від 03 квітня 2013 року, підтверджено, що поставлена продукція вироблена з вторинної сировини.

Позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Рішення судів попередніх інстанцій щодо скасування рішень Львівської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів є правильними та підлягають залишенню без змін.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання митниці зарахувати в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та податку на додану вартість у сумі 166164,82 грн.

За таких обставин, виходячи з визначених ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України меж перегляду судових рішень, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, у судової колегії відсутні підстави для спростування встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді