Справа № 2-а-797/11
Суддя: Котельва К. О.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-797/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Котельви К.О.,

при секретарі Остапчук М.Ю.,

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин про визнання протиправною та скасування ухвали,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із позовом до Львівської міської ради, третя особа Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин про визнання протиправною та скасування ухвали мотивуючи тим, що згідно ухвали від 31 березня 2011 року № 331 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 30.09.2010 року та затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах» до переліку ділянок, які призначені для продажу у власність або права оренди на аукціонах внесено ділянку на вул. Бойківській, 16а у м. Львові площею 0,11 га. Позивачі, зазначають, що згідно з викопіювання з плану земельна ділянка на вул. Бойківській, 16-а включає в себе і земельну ділянку, що знаходиться за адресою вул. Бойківська, 14 площею 0,021 га, вказана земельна ділянка знаходиться поряд з будинком позивачів та перебуває у фактичному користуванні сімї з 1957 року. Відповідно до ухвали Львівської міської ради №195 від 01.04.1999 року земельна ділянка по вул. Бойківській, 14 у м. Львові надана ОСОБА_7 та позивачам у тимчасове користування терміном на 5 років. Відповідно до даної ухвали з Львівською міською радою укладено Договір № 203003008 від 04.11.1999 року на право тимчасового користування землею та виготовлено технічну документації. В подальшому на заяву ОСОБА_7 про надання вказаної земельної ділянки у постійне користування відмовлено, однак заперечень щодо продовження терміну дії договору на тимчасове користування землею після його закінчення не надходило. У звязку з цим, після закінчення у 2004 році терміну дії договору новий не укладався, позивачі вважали його продовженим, надалі отримували податкові повідомлення та вносили оплату за користування земельною ділянкою. Маючи намір отримати земельну ділянку у постійне користування ОСОБА_5 звернула з заявою в Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин про погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, однак на неодноразові звернення ОСОБА_5 надавалися письмові відповіді про те, що матеріали даного питання знаходяться на розгляді в Управлінні. Про винесення оскаржуваної ухвали позивача повідомлено листом Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин від 18.04.2011 року. Таким чином, згідно уточнених позовних вимог просить визнати незаконною та скасувати ухвалу 2-ї сесії Львівської міської ради 6-го скликання №331 від 31.03.2011 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 30.09.2010 року та затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах» в частині включення земельної ділянки на вул. Бойківській 16-а у м. Львові, в координатах: Т.10-77°44'; Т.11-94°38'; Т.12-197°50'; Т.13-215°53'; Т.14-298°45'; Т.15-43°20', в розмірах: Т.10-Т11 = 2,6м; Т.11-Т.12 = 7,8м; Т.12-Т.13 = 8,4м; Т.13-Т.14 = 11,2м; Т.14-Т.15 = 13,4м; Т.15-Т.10 = 15,6м, площа (s) = 0,0210га.; периметр (р) = 59,00м у перелік земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах.

Позивач ОСОБА_1 та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у адміністративному позові та просили такий задовольнити.

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, скерували на адресу суду заяви /т.2, а.с.23,24/ про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, просила в задоволенні такого відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання. Суд вважає, за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.1 ст.104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, має право звернутися до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Частина перша статті 124 ЗК України зазначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України, - громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів: виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Таким чином, законодавець визначив, що підставою набуття права користування землями та моментом його виникнення є прийняття повноважним органом рішення про надання земельної ділянки в користування.

Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради народних депутатів № 195 від 01.04.1999 року, ОСОБА_7 та позивачам - співвласникам індивідуального житлового будинку на вул. Бойківській, 14 вирішено передати в оренду земельну ділянку площею 0,0210 га для ведення городництва за цією адресою терміном на 5 років /т.1, а.с.7/.

На підставі вказаної ухвали, укладено договір №203003008 від 04.11.1999 року, за умовами якого земельна ділянка, яка знаходиться за адресою вул. Бойківська, 14 у м. Львові була надана ОСОБА_7 та позивачам у тимчасове користування терміном на 5 років /т.1, а.с.8/.

Як вбачається з листа управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин від 28.12.2004 року № 3Ко-181009/22 /т.1, а.с.78/ ОСОБА_7 було подано необхідні документи для подовження договору оренди земельної ділянки на вул. Бойківській, 14 на підставі яких Львівською міською радою прийнято ухвалу від 07.04.2005 № 218 «Про передачу громадянам у оренду земельних ділянок у м. Львові» позивачам спірну земельну ділянку передано в оренду терміном на 5 років для обслуговування індивідуального житлового будинку на вул. Бойківській, 14 в м. Львові площею 210 кв.м. /т.1, а.с. 79/. Договір оренди вказаної земельної ділянки на підставі даної ухвали позивачами з Львівською міською радою не укладався.

Строк дії договору оренди землі від 04.11.1999 року - закінчився 04.11.2004 року.

Відповідно до п.3.2 вказаного договору землекористувач має право поновити дію на користування земельною ділянкою після закінчення його терміну.

Статтею 33 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Судом встановлено, що Львівська міська рада, як власник земельної ділянки - орендодавець, припинення договору оренди землі не ініціювала, із заявою до держреєстратора не зверталась, як і до користувачів земельної ділянки, натомість виконувала умови договору, приймаючи плату за користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до даних довідок ДПІ у Франківському районі м. Львова від 20.05.2011 № 12214/10/17115 та №12211/10/17115 протягом 2005-2010 років позивачі належно сплачували земельний податок за користування та станом на 01.01.2011 заборгованості по сплаті земельного податку за користування земельною ділянкою по вул. Бойківській, 14 відсутні /т. 1, а.с.10/.

Отже, з 01.04.1999 р. позивачі вільно, безперешкодно використовували земельну ділянку, від якої не відмовлялись, у встановленому законом порядку земельна ділянка у позивачів не вилучалась.

Відповідно до ст. 125 ЗК України строк користування земельною ділянкою на підставі договору починається з моменту державної реєстрації.

Порядок оформлення речових прав на земельні ділянки, їх виникнення та припинення, відповідно до ст. 126 ЗК України проводиться відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.2 вказаного закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, момент виникнення права та момент припинення права користування земельною ділянкою є моментом державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Оскаржуваною ухвалою Львівської міської ради № 311 від 31.03.2011р. у перелік земельних ділянок призначених для продажу у власність на аукціонах включено і земельну ділянку, що є в користуванні позивачів, та надано дозвіл управлінню природних ресурсів та регулюванню земельних відносин на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічних паспортів земельних ділянок.

Відповідно до відповіді Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ЛМР на запит суду / т. 2, а.с. 31, 40,93 /, земельна ділянка, що є у користуванні позивачів, включена у земельну ділянку, призначену для продажу на аукціоні, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Бойківська, 16-а, де зазначено, що земельна ділянка по вул. Бойківській, 16-а, орієнтовною площею 0,1100 га включена до переліку земельних ділянок призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах та надано викопіювання Генерального плану м. Львова.

Як вбачається з Генерального плану м. Львова /т.2, а.с.33/, земельна ділянка, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Бойківська, 16-а, розташована навпроти земельної ділянки, що є у власності позивачів. Аналогічне місце розташування зазначене і в договорі оренди земельної ділянки від 04.11.1999 р.

Обов'язковою передумовою, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб, відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, є вилучення земельної ділянки та згода землекористувача.

Земельний кодекс України (ст.141) передбачає припинення права користування землями, що перебувають в користуванні шляхом добровільної згоди користувача або за рішенням суду.

У встановленому законом порядку Львівська міська рада земельної ділянки у позивачів не вилучала. Ні відповідачем, ні третіми особами не представлено доказів законного вилучення земель у позивачів.

Отже, дії органу місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою та підлягають захисту в судовому порядку.

Способи захисту прав осіб на земельні ділянки, визначені статтею 152 Земельного кодексу України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України.

В ході розгляду судами справи, з'ясовано що між сторонами, починаючи з 01.11.1999 р. по даний час тривають договірні правовідносини, умови договору, зокрема, щодо використання земельної ділянки, здійснення плати та прийняття такої, виконуються сторонами, тобто, договірні відносини не припинялись, зміст укладеного раніше між позивачами та Львівською міською радою договору передбачав можливість продовження його дії або поновлення.

У справі «Стретч проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, за таких обставин: заявник законно і тривалий час (більше 20 років) орендував земельну ділянку у місцевої влади і договір оренди передбачав можливість його пролонгації. Орган місцевої влади у подальшому відмовився виконувати договір і продовжувати строк договору оренди, посилаючись на те, що умова договору щодо його пролонгації була перевищенням повноважень органу місцевої влади. Застосовуючи положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції до обставин цієї справи, Європейський суд з прав людини вказав, що в ситуації, яка склалася, заявник мав право принаймні очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди. Дії місцевої влади Європейський суд з прав людини розцінив як порушення права заявника на законне очікування виконання певних умов і, таким чином, вони утворювали акт втручання у реалізацію його права власності. Крім того, Європейський суд з прав людини визнав порушення балансу між суспільним та приватним інтересами.

Таким чином, позивачі мали право очікувати на законних підставах на те, що вони у визначеному законодавством порядку отримають спірну земельну ділянку площею 210 м.кв. у власність чи на праві постійного користування.

Окрім цього, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що земельні ділянки, включені у перелік, права на які підлягають відчуженню, передаються для несільськогосподарських потреб.

При цьому, у довідках Управління Держкомзему у м. Львів від 23.09.2010 р. №40/10-14/8134, 23.09.2010 р. №40/10-14/8135 зазначено, що відповідно до земельно-кадастрових даних, земельна ділянка площею 0,0616 га у м. Львові на вул. Бойківській, 14 для обслуговування житлового будинку перебуває у спільній власності ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5В./т.1, а.с.12/.

Відповідно до довідки управління Деркомзему у м. Львів від 15.09.2010 року №40/01-14/7776 згідно земельно-кадстрових даних, земельна ділянка по вул. Бойківській, 14 у м. Львові (згідно представленого плану земельної ділянки) площею 0,021 га. знаходиться у користування гр. ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5 для ведення городництва. За категорією земель дана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення /т.1, а.с.11/.

Як вбачається із наявних у справі документів, спірна земельна ділянка віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення та надавалась попередньо для ведення городництва, садівництва.

Порядок встановлення та зміни цільового призначення встановлено ст. 20 ЗКУ, а саме, прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою про зміну цільового призначення.

З викладеного вбачається, що цільове призначення земельної ділянки змінено оскаржуваною ухвалою, без дотримання вимог закону (відсутні: проект зміни цільового призначення, висновки контролюючих органів, експертиза землевпорядної документації та відповідно ухвала ЛМР).

В силу приписів ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій», розміщення об'єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови; у разі відсутності місцевих правил забудови або при намірах забудови за межами населених пунктів містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок, у тому числі передбачених для продажу на земельних торгах, встановлюються рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування на підставі містобудівного обґрунтування, яке підлягає громадському обговоренню.

Статтею 24 цього Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок вирішення питань забудови земельної ділянки, відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 - 11 якої, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону; у разі відсутності місцевих правил забудови або при намірах забудови земельної ділянки за межами населеного пункту відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня реєстрації заяви (клопотання) надає заявнику згоду на розроблення містобудівного обґрунтування розміщення об'єкта; у разі якщо органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування мають намір забудови з власної ініціативи або з урахуванням пропозицій щодо намірів забудови вільних від забудови територій, внесених фізичними чи юридичними особами, вони вправі доручити відповідному органу земельних ресурсів і органу містобудування та архітектури внести пропозиції щодо добору земельних ділянок відповідно до земельного законодавства; добір земельних ділянок здійснюється на підставі затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, регіональних або місцевих правил забудови; у разі намірів будівництва з ініціативи органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за межами населених пунктів та за відсутності місцевих правил забудови вони можуть доручити відповідному органу містобудування та архітектури виконувати функції замовника з розроблення містобудівного обґрунтування розміщення об'єкта, що підлягає громадському обговоренню. Містобудівне обґрунтування погоджується з відповідними органами містобудування та архітектури, земельних ресурсів, охорони культурної спадщини, природоохоронним та санітарно-епідеміологічним органом. Свої висновки зазначені органи надають протягом місяця з дня подання на їх розгляд містобудівного обґрунтування незалежно один від одного. Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, викладені в містобудівному обґрунтуванні, після його погодження та врахування результатів громадського обговорення в порядку, встановленому цим Законом, затверджуються рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування одночасно із затвердженням містобудівного обґрунтування.

Отже, виходячи із викладених вимог, містобудівне обґрунтування не розроблялось, на громадське обговорення не виставлялось.

Згідно ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання в обґрунтованості позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.7-12,86,99,100,161-162,167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати ухвалу 2-ї сесії Львівської міської ради 6-го скликання №331 від 31.03.2011 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 30.09.2010 року та затвердження переліку земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах» в частині включення земельної ділянки на вул. Бойківській 16-а у м. Львові, в координатах: Т.10-77°44'; Т.11-94°38'; Т.12-197°50'; Т.13-215°53'; Т.14-298°45'; Т.15-43°20', в розмірах: Т.10-Т11 = 2,6м; Т.11-Т.12 = 7,8м; Т.12-Т.13 = 8,4м; Т.13-Т.14 = 11,2м; Т.14-Т.15 = 13,4м; Т.15-Т.10 = 15,6м, площа (s) = 0,0210га.; периметр (р) = 59,00м у перелік земельних ділянок, призначених для продажу у власність або для права оренди на аукціонах.

Стягнути з Львівської міської ради на користь ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_1 солідарно 03,40 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: К.О. Котельва