Справа № 2-а-1593/10/2035
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 р.Справа № 2-а-1593/10/2035
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Чалого І.С. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення в Червонозаводському районі міста Харкова на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.12.2010р. по справі № 2-а-1593/10/2035

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення в Червонозаводському районі міста Харкова

про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.12.2010 року задоволено позов ОСОБА_1. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Червонозаводського району м. Харкова по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2010 роки включно. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення в Червонозаводському районі міста Харкова перерахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2007 року по 30.12.2010 року включно, як інваліду 3 групи відповідно до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що позовні вимоги необхідно було розглядвти тільки в осязі зазначеної річної давності, та просить скасувати Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.12.2010 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 07.03.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС першої категорії, та згідно з висновком МСЕК є інвалідом другої групи, захворювання якого пов'язано з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу допомога на оздоровлення за 2007 -2010 роки повинна виплачуватися в розмірі, встановленого ч. 4 ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

При ухваленні рішення судом було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 19.11.2010 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце у 2007, 2008, 2009, 2010 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З набуттям чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453- IV зазначений строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців. Тобто перебіг шестимісячного строку у спірних правовідносинах розпочався з 30.07.2010р.

Оскільки до 30.07.2010 року для звернення до суду з адміністративним позовом було встановлено річний строк, позивач не міг бути обізнаний про його скорочення до шести місяців і міг обґрунтовано очікувати на захист свого права в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 30.07.2010р.)

Виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі "Мельник проти України" (заява №23436/03), колегія суддів вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 с. 99 КАС України, в редакції, яка діяла до 30.07.2010 року.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, річний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 19.11.2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи виплата допомоги на оздоровлення відбулася в 2007, 2008 та в березні 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правовідносини по даній категорії справ розглядаються, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій органу владних повноважень, строк оскарження яких передбачений КАС України, а тому положення ст. 76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" від 08.02.1995 року, яким встановлено що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, строком давності не обмежується, до даних правовідносин не застосовується.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008, 2009 року підлягають залишенню без розгляду.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання дій протиправними та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Червонозаводського району м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2010, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 3 групи, захворювання яких пов'язано з аварією на ЧАЕС виплачується щорічна грошова допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Таким чином, відповідач повинен виплачувати позивачу допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2010 році відповідачем було виплачено позивачу щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 90 грн..

Водночас Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року N 2017-III (з наступними змінами та доповненнями) визначено правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій. Статтею 19 якого встановлено, що виключно законами України визначається, зокрема, мінімальний розмір заробітної плати.

Так, мінімальний розмір заробітної плати, з розрахунку якої виплачується щорічна допомога на оздоровлення, згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" значно більший ніж встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року розмір щорічної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, аналіз наведених норм правових актів дає підстави дійти висновку, що встановлений Постановою № 562 від 12.07.2005 року фіксований розмір щорічної допомоги на оздоровлення суперечить статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено першочергово більший розмір такої допомоги з розрахунку п'яти мінімальних заробітних плат.

Окрім того, відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

В 2005 році Кабінету Міністрів України не було надано права встановлювати розмір щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України N 796-XII.

Отже, Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, яка істотно звужує обсяг встановлених Конституцією та Законами України прав, застосуванню не підлягає.

Таким чином, враховуючи викладене, а також виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, щорічна допомога на оздоровлення повинна бути виплачена позивачу відповідно до ст. 48 Закону України N 796-XII, тобто в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення за 2010 рік підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального , що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції - підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до 19.11.2009 року з прийняттям в цій частині ухвали про залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Червонозаводського району м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.12.2010 року по справі № 2-а-1593/10/2035 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Червонозаводського району м. Харкова по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2010 роки включно та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення в Червонозаводському районі міста Харкова перерахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки та прийняти в цій частині ухвалу, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.12.2010 року по справі № 2-а-1593/10/2035 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Чалий І.С. Пянова Я.В.

Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2017 р.