Справа № 754/13091/15-а
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 8-а/754/1/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву позивачки про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Деснянського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва про зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року постанову суду залишено без змін.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року частково задоволено її адміністративний позов і зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду м. Києва підтвердити та зарахувати до її пільгового стажу за Списком № 2 період з 25.02.1991 року по 21.08.1992 року включно. На виконання постанови суду Головним управлінням було прийнято рішення, яким підтверджено наступні періоди її пільгового стажу: з 06.05.1986 року по 02.01.1991 року та з 25.02.1991 року по 21.08.1992 року. Таким чином, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії вона набула достатньої кількості пільгового стажу для призначення пенсії, а тому рішення відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії є протиправним. Станом на момент прийняття судового рішення існувала істотна для справи обставина, яка не була відома ані суду ані позивачці, а саме щодо наявності пільгового стажу для призначення пенсії. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даною заявою, в якій просить скасувати постанову суду від 26.11.2015 року за нововиявленими обставинами та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали заяву, просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні із заявою не погодилася, просила відмовити в її задоволенні, зважаючи на те, що вказана позивачкою нововиявлена обставина не може вважатися нововиявленою.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, перевіривши обгрунтованість поданої заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивачки підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КАС України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв"язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необгрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

У своїй заяві позивачка вказує про наявність нововиявленої обставини, посилаючись на постанову Шевченківського районного суду м. Києва.

Так, з письмових матеріалів справи вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року частково задоволено її адміністративний позов і зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду м. Києва підтвердити та зарахувати до її пільгового стажу за Списком № 2 період з 25.02.1991 року по 21.08.1992 року включно.

На виконання постанови суду Головним управлінням було прийнято рішення, яким підтверджено наступні періоди її пільгового стажу: з 06.05.1986 року по 02.01.1991 року та з 25.02.1991 року по 21.08.1992 року.

Таким чином, на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії (27.03.2015 року) вона набула достатньої кількості пільгового стажу для призначення пенсії, а тому вважає, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії було незаконним.

На момент прийняття судового рішення існувала істотна для справи обставина, що на той час не була відома суду та позивачці, яка полягала у тому, що період її загального стажу, починаючи з 25.02.1991 року по 21.08.1992 року є пільговим стажем.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 КАС України за наслідками провадження за нововиявленими обставинами суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Враховуючи наведені у заяві ОСОБА_1 обставини, суд приходить до висновку, що її заява є підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Таким чином, постанова суду від 26.11.2015 року підлягає скасуванню, а по справі повинно бути постановлено нове судове рішення.

Що стосується обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Як встановлено при розгляді справи, 27.03.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. б) ч.1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, що діяла до 01.04.2015 року) право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мали жінки, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Жінкам, які мали не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначалися із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 зазначеного Закону (для жінок 55 років) на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

З письмових матеріалів справи вбачається, що у період з 20.01.1986 року по 18.10.1993 року позивачка працювала на підприємстві з іноземними інвестиціями ЗАТ "Промінь-експо", що було ліквідовано без визначення правонаступника.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, яким визначено механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Відповідно до п. 2, 3 вищезазначеного Порядку його дія поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Згідно із п. 15 , 16 вказаного Порядку комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні, про що повідомляють відповідні управління Пенсійного фонду України в районі, місті і районі у місті, а також заявника. Рішення комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що надані позивачкою документи, відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах, були направлені відповідачем для розгляду до Комісії, створеної при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.04.2015 року № 57 позивачці було підтверджено право на зарахування періодів роботи на ЗАТ "Промінь-експо" в якості гальваніка гальваничної дільниці з 06.05.1986 р. по 02.01.1991 року до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, а також було відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу наступних періодів роботи позивачки: з 20.01.1986 року по 05.05.1986 року, з 03.01.1991 року по 21.08.1992 року та з 22.08.1992 року по 18.10.1993 року.

Листом від 22.05.2015 року відповідач повідомив позивачку про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, посилаючись на вищезазначене рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

26.05.2015 року та 01.07.2015 року позивачка зверталася до Пенсійного фонду України з листами, в яких просила розглянути питання зарахування стажу її роботи з 22.08.1992 року по 18.10.1993 року та з 03.01.1991 року по 21.08.1992 року до пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком за Списком № 2 та призначити їй пенсію, згідно поданої нею заяви від 27.03.2015 року.

Рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.07.2015 року № 85 позивачці було повторно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 03.01.1991 року по 21.08.1992 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.11.2014 року (справа № 21-519а14) комплексний аналіз норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. б) статті 13 Закону, є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Але при розгляді справи встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, а саме зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 виробництва, робіт, професій та посад і показників, робота в яких давала право на пенсію за віком на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року за № 10 розділу "Металообробка" період її роботи з 25 лютого 1991 року по 21 серпня 1992 року на посаді полірувальника гальванічної дільниці заводу "Промінь" (спільне українсько-швейцарське підприємство "Промінь-експо").

На виконання вказаного судового рішення Головним управління Пенсійного фонду України у м. Києві 25.04.2016 року прийнято рішення № 55, яким було підтверджено наступні періоди пільгового стажу позивачки: з 06.05.1986 року по 02.01.1991 рік, а також з 25.02.1991 року по 21.08.1992 рік.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

За нормами п.1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, виходячи із вищенаведеного, вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, суд приходить до переконливого висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 є підставним та обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163, 245-253 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення", Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування постанови суду за нововиявленими обставинами - задовольнити.

Скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року за нововиявленими обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва про зобов"язання вчинити дії.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов"язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 - неправомірними.

Зобов"язати Лівобережне об"єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 21 лютого 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: