Справа № 823/152/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року справа № 823/152/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 - особисто, представника відповідача Бурцева В.І. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Черкаської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення недоплачених коштів та середнього заробітку за час затримки виплати сум остаточного розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до апеляційного суду Черкаської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність апеляційного суду Черкаської області в частині не нарахування відпускних та компенсації за невикористану відпустку в повному обсязі, відповідно до законів України;

- визнати протиправною бездіяльність апеляційного суду Черкаської області в частині відмови в перерахунку відпускних за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні, правильно застосувавши вимоги Постанови №100, роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 11 червня 2007 року №371/13/155-07 та листа Міністерства праці та соціальної політики України №210/102-16/28 від 13.12.2016;

- визнати протиправними дії апеляційного суду Черкаської області в частині відмови у виплаті позивачу в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за весь час затримки виплати сум, належних до сплати позивачу, по день фактичного розрахунку;

- стягнути з апеляційного суду Черкаської області недоплачену суму відпускних за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні;

- стягнути з апеляційного суду Черкаської області середній заробіток за весь час затримки виплати сум, належних до сплати позивачу, по день фактичного розрахунку;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 100 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при його звільненні 30.09.2017 відповідачем не було в повній мірі проведено розрахунок, зокрема, не здійснено перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану ОСОБА_1 відпустку при звільненні, оскільки відповідачем не правильно застосовано вимоги Постанови №100, роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 11 червня 2007 року №371/13/155-07 та лист Міністерства праці та соціальної політики України №210/102-16/28 від 13.12.2016. Вказана заборгованість станом на час розгляду справи позивачу не виплачена, що на його думку має наслідком для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вищевикладене, позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача позов не визнав, подав письмові заперечення, у яких вказав, що з позивачем при звільненні проведено повний розрахунок у відповідності до норм Кодексу законів про працю України, однак в судовому засіданні представником відповідача зазначено, що фактично ОСОБА_1 при звільненні не доплачено суму заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 609 грн. 57 коп., що підтверджується наданими до суду розрахунками. Крім того, представник відповідача зазначив, що апеляційний суд Черкаської області є госпрозрахунковим підприємством, тому коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням його фінансових можливостей.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом апеляційного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року №115 позивач із 03.10.2016 звільнений з посади головного спеціаліста з інформаційних технологій на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Позивач 26.12.2016 звернувся до апеляційного суду Черкаської області із заявою щодо проведення перерахунку заробітної плати за час його відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, правильно застосувавши вимоги Постанови №100, роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 11 червня 2007 року №371/13/155-07 та листа Міністерства праці та соціальної політики України №210/102-16/28 від 13.12.2016, здійснити виплату середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Листам від 03.01.2017 №270/17-Вих/0-2/17 апеляційний суд Черкаської області повідомив позивача, що при проведенні розрахунків з позивачем було повністю застосовано норми Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а суми заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні - виплачені позивачу в повному обсязі.

Вирішуючи спір по суті з оглядну на аргументацію сторін, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Згідно п. 10 Порядку №100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв'язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов'язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

Як встановлено судом, 23 серпня 2016 року довідкою Міністерства фінансів України №656 змінено кошторис апеляційного суду Черкаської області «ст. 2111 «Оплата праці» та збільшено суму кошторису.

Оскільки обов'язкові нарахування оплати праці ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 01.08.2016 проведено апеляційним судом Черкаської області в повному обсязі, однак сума збільшеного (додаткового) кошторису суду дозволяло застосувати коригуючий коефіцієнт при розрахунку позивачу заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні, у зв'язку з чим позивачу було здійснено донарахування при застосуванні коригуючого коефіцієнту.

Разом з цим, як зазначено позивачем та не заперечується представником відповідача (головним бухгалтером апеляційного суду Черкаської області), ОСОБА_1 при звільненні відповідачем не було здійснено перерахунок заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року із застосуванням коригуючого коефіцієнту на індексацію в сумі 499 грн. 41 коп. та за ранг в сумі 104 грн. 77 коп. Крім того, відповідачем при звільненні позивача не було здійснено перерахунок компенсації за 4 дні невикористаної відпустки при звільненні із застосуванням коригуючого коефіцієнту за ранг в сумі 5 грн. 39 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності апеляційного суду Черкаської області в частині нарахування та перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану ОСОБА_1 відпустку при звільненні та стягнення з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 57 коп.

Посилання представника відповідача на те, що апеляційний суд Черкаської області є госпрозрахунковим підприємством, тому коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням його фінансових можливостей - не приймається судом до уваги, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань апеляційний суд Черкаської області є державною установою, яка фінансується з Державного бюджету України, в той час, як госпрозрахункове підприємство це метод організації ведення підприємства з відшкодуванням витрат власними доходами, тобто забезпечувати самоокупність і оптимальну рентабельність виробництва.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Стаття 117 вказаного Кодексу передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Враховуючи, що спір про стягнення з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні - вирішено на користь позивача, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за весь час затримки у виплаті одноразової допомоги при звільненні, утримавши із нього при виплаті прибутковий податок з доходів фізичних осіб та єдиний страховий внесок.

Такі висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

Як встановлено судом, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням (30.09.2016) становила: у липні 2016 року - 11123 грн. 89 коп., у серпня 2016 року - 6652 грн. 66 коп., кількість робочих днів за липень-серпень 2016 року становить - 43 дні.

З викладеного слідує, що середньоденна заробітна плата позивача становить 413 грн. 40 коп. (11123 грн. 89 коп. (липень 2016 року) + 6652 грн. 66 коп. (серпень 2016 року) / 43 (кількість робочих днів) = 413 грн. 40 коп.), кількість робочих днів за час затримки (з 03.10.2016 по 09.03.2017) становить 110 днів, тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку позивачу при звільненні за вказаний період становить в сумі 45477 грн.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, загальна сума розрахунку при звільненні позивача повинна була становити 8588 грн. 60 коп., не доплачено позивачу суму заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 609 грн. 57 коп., тому враховуючи неістотність цієї суми відносно загальної суми розміру розрахунку при звільненні позивача - суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування позивачеві заробітку за час затримки розрахунку.

Так, загальна сума розрахунку позивача при звільненні повинна була становити 8588 грн. 60 коп., заборгованість відповідача перед позивачем щодо невиплаченої заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні складає у сумі 609 грн. 57 коп., що становить 7,1% від загальна сума розрахунку позивача при звільненні та як встановлено судом, середній заробіток за весь час затримки розрахунку позивачу при звільненні за період з 03.10.2016 по 09.03.2017 становить в сумі 45477, однак враховуючи принцип справедливості та співмірності з відповідача підлягають стягненню кошти в сумі 3228 грн. 65 коп., тобто 7,1% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (45477 грн. х 7,1% = 3228 грн. 65 коп.).

Вказана правова позиція повністю узгоджується з постановою Верховного Суду України від 27.04.2016 по справі №6-113цс16.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 жовтня 2016 по 09 березня 2017 в сумі 3 228 (три тисячі двісті двадцять вісім) грн. 65 коп.

Як вбачається з матеріалів справи повний фактичний розрахунок станом на час розгляду справи з позивачем не проведено, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України лише за період з 03.10.2016 по 09.03.2017, тобто по день розгляду вказаної справи по суті.

Стосовно позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 грн., суд зазначає, що при з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. 1167 та ст. 1187 Цивільного кодексу України, що визначають підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами у порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пп. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів перенесених ним душевних страждань, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, пов'язаних з неправомірними діями відповідача та не виплати йому середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні. Позивачем, не надано підтвердження втрат немайнового характеру, на які він посилається, як прояв дійсних негативних наслідків у причинному зв'язку з винністю конкретного суб'єкта публічної адміністрації.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 100 грн. належить відмовити.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 128, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність апеляційного суду Черкаської області в частині нарахування та перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану ОСОБА_1 відпустку при звільненні.

Визнати протиправними дії апеляційного суду Черкаської області в частині відмови у виплаті ОСОБА_1 в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за весь час затримки виплати сум, належних до сплати позивачу, по день фактичного розрахунку.

Стягнути з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 57 коп.

Стягнути з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 жовтня 2016 по 09 березня 2017 в сумі 3 228 (три тисячі двісті двадцять вісім) грн. 65 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанова складена у повному обсязі 10.03.2017.