Справа № 423/578/17
Суддя: Архипенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючої судді Архипенко А.В..

при секретарі Іваненко С.П.

за участю

позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання незаконними дій щодо невиплати грошової допомоги та зобов»язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із дійсним позовом, в якому зазначив, що з 04 квітня 2016 року йому призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» .

Однак при призначенні пенсії йому не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення на підставі положень п.7-1 розділу ХУ Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» , тому, що з 1978 року по теперішній позивач працює у комунальних закладах охорони здоров»я. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення відповідної грошової допомоги затверджено Постановою КМУ від 23.11.2011р. №1991 , в якій зазначено, що такий стаж враховується в календарному обчисленні.

30.11.2016 року позивач звернувся до відповідача за роз»ясненням з приводу невиплати йому зазначеної грошової допомоги.

Відповідач, розглянувши звернення позивача, своїм листом від 09.12.2016 року відповів позивачу, що відповідна виплата йому не здійснена тому, що ним не надані підтверджуючи довідки про період його роботи у Ворошиловградському облонкодиспансері (період 1978-1979 рр.) та в Первомайській багатопрофільній лікарні (період 1984-2014 рр.) і тому до його страхового стажу неможливо зарахувати певні періоди роботи, тому що здійснити будь-яку перевірку щодо факту роботи та перебування у відпустках без збереження заробітної плати у вказаних установах, ПФУ не може, у звязку із знаходженням зазначених підприємств на тимчасово непідконтрольній території.

У своїй відповіді ПФУ зазначає, що витребування відповідних довідок підприємств про наявність відпусток без збереження заробітної плати та інформації про можливі відволікання чи відсторонення від роботи, яка дає право на виплату зазначеної грошової допомоги визначено як вимога у листі ПФУ від 25.10.2012р. № 24654/02-20 та у листі Мінсоцполітики України від 14.05.2014р.№ 613/039/97-14 і тому при призначенні пенсії позивачу зараховано до стажу роботи 42 року 5 місяців 26 днів загального стажу та 15 років 1 місяць 4 дні спеціального стажу у сфері охорони здоров»я, при тім, що умовою для здійснення зазначеної виплати за законом (ст..55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення) , являється наявність спеціального (страхового) трудового стажу для чоловіків 35 років на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком.

Позивач зазначає, що такі вимоги відповідача неправомірні, тому що:

по-перше: підтвердженням трудового стажу у закладах охорони здоров»я є його трудова книжка, де містяться відповідні записи про його трудову діяльність і це є основним документом на підтвердження трудового стажу .

по-друге: позивач надав ПФУ довідки про його роботу в Первомайській багатопрофільній лікарні, в якихзазначено, що він не користувався відпустками без збереження заробітної плати за періоди роботи, але відповідач такі довідки не прийняв, посилаючись на те, що надані довідки неналежно оформлені, а здійснити перевірку цих даних неможливо, тому що підприємство знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

При цьому, позивач зазначає, що в будь-яких спосіб, він не може надати відповідачу відповідні довідки, тому що на території Луганської та Донецької областей на теперішній час продовжується проведення АТО, м.Первомайськ Луганської області, м.Луганськ опинилось на території, яка зараз тимчасово не контролюється державною владою України і за незалежних від нього обставин позивач не може виконати вимоги ПФУ.

За таких обставин в поданому позові позивач просить визнати неправомірними дії ПФУ щодо невиплати грошової допомоги та зобовязати УПФУ в Попаснянському районі : зарахувати до його стажу роботи певні періоди роботи :

-З 02.01.1978р по 14.04.1978р Ворошиловградському облонкодиспансері на посаді мед брата у гормонно-хірургічному відділенні

-З 01.09.1978р по 05.01.1979р Ворошиловградському облонкодиспансері на посаді медсестри гормонно-хірургічному відділенні

-З 04.09.1984р по 23.05.1985р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді завідуючого хірургічним відділенням

-З 15.09.1986р по 11.11.1987р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді хірурга

-З 22.12.1988р по 01.10.1997р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді головного лікаря

-З 01.08.1979р по 23.08.1982р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді лікаря-интерна, лікаря-хірурга

-з 23.05.1985р по 15.09.1986р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді завідуючого хірургічним відділенням

-з 12.11.1987р по 21.12.1988р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді лікаря-хірурга

-з 01.10.1997р по 24.07.1999р. в Первомайській центральній міській лікарні № 3 на посаді лікаря-хірурга

-з 04.02.2013р по 03.10.2014р в Первомайській багатопрофільній міській лікарні на посаді головного лікаря

і виплатити йому грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності з вимогами п.7-1 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також позивач просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на його користь судовий збір сплачений ним при зверненні до суду у сумі 640 грн..

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, зазначаючи, що, виходячи тільки із записів в трудовій книжці неможливо визначити відомості про перебування особи у відпустках без збереження заробітної плати, можливі відволікання чи відсторонення від роботи, що є підставою для обчислення такого трудового стажу календарно, відповідно до листа ПФУ від 25.10.2012р. № 24654/02-20 та у листа Мінсоцполітики України від 14.05.2014р.№ 613/039/97-14 і тому позивач повинен надати відповідні уточнюючи довідки з відповідними відомостями.

При цьому, позивачем були надані відповідні уточнюючі довідки про його роботу Первомайській багатопрофільній лікарні. Але ж такі довідки не можуть бути прийняті до уваги, тому що на наданих довідках відсутні дата видачі та номер, а також відповідні печатки, а щодо періоду роботи у Ворошиловградському облонкодиспансері позивачем взагалі не було надано ніяких довідок.

Перевірити відомості про роботу позивача на зазначених підприємствах відповідач (ПФУ) не має можливості тому що на теперішній час установи Первомайської багатопрофільної лікарні та Ворошиловградського облонкодиспансера знаходяться відповідно в м.Первомайськ Луганської області та м.Луганськ, які Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження на період проведення АТО в Луганській та Донецькії областях.

У звязку з чим, відповідач зазначає, що зарахувати до спеціального стажу роботи позивача вищезазначені періоди його роботи - немає підстав і тому позивачу неможливо виплатити відповідну грошову допомогу через відсутність необхідного страхового стажу роботи, який має становити для чоловіків 35 років відповідно до ст..26 Закону України«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Аналогічні доводи містяться в письмових запереченнях відповідача (а.с.43).

Суд, вислухавши доводи позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав.

Так, згідно ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В суді без заперечень з боку сторін були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, позивачу з 04 квітня 2016 року призначена пенсія за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.8), при цьому на час звернення позивач досяг 60 років, що підтверджується копією паспорта позивача(а.с.8).

Також судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача (а.с.10-15, позивач протягом своєї трудової діяльності працював в закладах охорони здоров»я, а зокрема зазначені спірні періоди :

-З 02.01.1978р по 14.04.1978р Ворошиловградському облонкодиспансері на посаді мед брата у гормонно-хірургічному відділенні

-З 01.09.1978р по 05.01.1979р Ворошиловградському облонкодиспансері на посаді медсестри гормонно-хірургічному відділенні

-З 04.09.1984р по 23.05.1985р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді завідуючого хірургічним відділенням

-З 15.09.1986р по 11.11.1987р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді хірурга

-З 22.12.1988р по 01.10.1997р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді головного лікаря

-З 01.08.1979р по 23.08.1982р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді лікаря-интерна, лікаря-хірурга

-з 23.05.1985р по 15.09.1986р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді завідуючого хірургічним відділенням

-з 12.11.1987р по 21.12.1988р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді лікаря-хірурга

-з 01.10.1997р по 24.07.1999р. в Первомайській центральній міській лікарні № 3 на посаді лікаря-хірурга

-з 04.02.2013р по 03.10.2014р в Первомайській багатопрофільній міській лікарні на посаді головного лікаря

Також з трудової книжки позивача вбачається, що позивач працював в закладах охорони здоров»я понад 35 років, що підтверджує його право на пенсію за вислугу років , відповідно до положень ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Трудова книжка, відповідно до ст..48 КЗпП України є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

При цьому, позивачу призначена пенсія на підставі ст..26 ЗУ«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як особі, що досягла пенсійного віку 60 років, а відповідно до пункту 7-1 розділу ХУ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на виплату такої допомоги, затверджено Постановою КМУ від 23 листопада 2011р. №1991 , в якій зазначено, що такий стаж враховується в календарному обчисленні.

Однак така виплата позивачу не здійснена.

Розглянувши подані позовні матеріали, судом вбачається, що відповідач своїм листом від 09.12 2016 року роз»яснив позивачу, що для здійснення зазначеної виплати йому необхідно надати довідки підприємств , з яких можливо б було визначити відомості про перебування особи у відпустках без збереження заробітної плати, можливі відволікання чи відсторонення від роботи, що є підставою для обчислення такого трудового стажу календарно, відповідно до листа ПФУ від 25.10.2012р. № 24654/02-20 та у листа Мінсоцполітики України від 14.05.2014р.№ 613/039/97-14 і тому позивач повинен надати відповідні уточнюючи довідки з відповідними відомостями.

Еа вимогу ПФУ позивачем були надані довідки про те, що під час його роботи в Первомайській центральній, багатопрофільній лікарні за період з 1984 по 2014 роки він не користувався відпустками без збереження заробітної плати не мав відволікань та відсторонення від роботи але ці довідки не були прийняті відповідачем, тому що не належно оформлені.

Про роботу у Ворошиловградському облонкодиспансері позивач ніяких довідок не надавав.

При цьому в листі зазначено, що позивачу зараховано до загального трудового стажу 42 року 5 місяців 26 днів, а до стажу в закладах охорони здоров»я тільки 15 років 1 місяць 4 дні без урахування періодів роботи, який зазначений у позові.(а.с.16-18).

Разом з тим, враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини по справі та перевіряючи дії відповідача з приводу невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, судом враховується наступне.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Разом з тим, судом враховується, що позивач на час звернення та в дійсний час не має можливості надати на адресу відповідача уточнюючи довідки, які б підтверджували дані про те, що під час роботи в Ворошоловградському облонкодиспансері та в закладах Первомайської багатопрофільної лікарні він не користувався відпустками без збереження заробітної плати або не мав відволікань чи відсторонення від роботи у вищезазначені періоди, за незалежних від волі позивача причин, тому що в дійсний час вищезазначені підприємства, де працював позивач знаходяться відповідно в м.Луганськ та м.Первомайськ Луганської області, яке Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження ( на час дії АТО), що не заперечується і представником відповідача і є загальновідомим фактом.

Одночасно суд погоджується із обґрунтуванням того, що ПФУ не може прийняти довідки, які надані позивачем, які він надав , тому що:

по- перше: на довідках за період роботи, виданих позивачу в жовтні 2014 року Первомайською центральною лікарнею немає печаток

по-друге: довідка, видана Первомайською однопрофільною міською лікарнею не містить дати видачі та номеру, а відповідно до Постанов КМУ від 07.11.2014р. № 595 документи видані після 01.12.2014 року підприємствами, установами, організаціями, які розташовані на території де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження вважається недійсними.

Суд приймає також ствердження відповідача ПФУ про те, що перевірити дані наданих позиваечм довідок відповідач немає можливості, тому що дійсно на теперішній час м.Луганськ та м.Первомайськ Луганської області віднесені переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження ( на час дії АТО).

А так, отримати відповідні довідки з вказаних установ позивачем в реальних умовах, в будь-який спосіб неможливо.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.17 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Разом з тим, відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, не сприяв позивачу у вирішенні питання щодо підтвердження наявності пільгового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, хоча мав таку можливість.

Так, судом за клопотанням позивача були допитані свідки:

- ОСОБА_3 завідуюча клініко-діагностичною поліклінікою Попаснянської ЦРЛ, яка пояснила, що знайома із позивачем зі студентських років, підтверджує, що в ін дійсно працював у Ворошиловградському облонкодиспансері у 1978-1979 роках, в подальшому у період з 1984 по теперішній час вони працювали разом у структурних підрозділах Первомайської міської лікарні ( в м.Золоте, м.Гірське) тривалий час (до початку проведення АТО на території луганської та Донецької областей) і зараз вони працюють в одній установі Попаснянській центральній районній лікарні, керівником якої являється позивач, виконує обовязки головного лікаря .

- ОСОБА_4, - лікар-лаборант відокремленого підрозділу м.Гірське Попаснянської ЦРЛ, яка також пояснила, що працює в лікарні м.Гірське з 1967 року. Лікарня м.Гірське весь цей час являлась структурним підрозділом Первомайської центральної лікарні, після початку проведення АТО на території Луганської та Донецької областей лікарня м.Гірське підпорядкована Попаснянській центральній лікарні.. ОСОБА_4 також підтвердила, що у зазначений період працювала разом із позивачем постійно була пов»язана із ним з приводу виконання службових обов»язків і працює разом по теперішній час.

В своїх поясненнях, у судовому засіданні, вищезазначені свідки підтвердили, що позивач під час роботи в лікарні ніколи не перебував у відпустках без збереження заробітної плати, тому що завжди займав відповідальні посади лікаря-хірурга, завідуючого відділенням, головного лікаря, а будь-які відволікання від роботи взагалі були неможливі, тому що такого неможливо передбачити, в зв»язку із особливостями професіє лікаря.

Також суд зазначає, що позивач постійно протягом своєї трудової діяльності працював в закладах охорони здоров»я, що додатково підтверджується відомостями персоніфікованого обліку за 2013-2014 рр., з якого вбачається, що професія позивача має спеціальний код (ЗП3055Е2, яким кодифікуються заклади охорони здоров»я), що являється підставою для зарахування вказаного періоду до спец стажу, згідно з «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 ( 909-93-п ) .

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає право позивачу на пенсію за вислугу років (за ст..55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення») і відповідно на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком (за ст..26 ЗУ ЗУ«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги при призначенні пенсії за віком - не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за вислугу років, відповідно до ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» .

Приймаючи такий висновок, суд враховує також думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Також суд зазначає, що відповідно до ст..8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони і інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст..21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

А так, враховуючи наведені норми Конституції України, суд зазначає, що дії відповідача щодо вимагання від позивача уточнюючої довідки для призначення йому пенсії є порушенням конституційних прав позивача, тому що це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, які закріплені Основним Законом України.

До цього ж, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

При цьому, позивач надав достатньо доказів, згідно вимог законодавства, які підтверджують його право на пенсію згідно до положень ст.55 України «Про пенсійне забезпечення», що в свою чергу дає йому право на отримання відповідної грошової допомоги при призначення пенсії за віком згідно положень ст..26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмов у зарахуванні до спеціальнго (страхового) стажу позивача періодів роботи у Ворошоловградському облонкодиспансері (1978-1979рр.) та у Первомайській центральній (багатопрофільній) лікарні) (1984-2014рр.) у звязку з тим, що позивач не надав уточнюючу довідку підприємства, було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві.

Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який підтвердив свій спеціальний трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці, уточнюючими довідками вищезазначених медичних установ, в яких, однак, не зазначено дату її видачі, немає відповідних печаток. Але ж при цьому слід враховувати, що надати інші, уточнюючі довідки, які вимагає ПФУ, про підтвердження страхового стажу у позивача, а також будь-які інші документи, оскільки архіви цих підприємств залишилися на території м.Первомайська, м.Луганськ (колишній Ворошиловград), яка на цей час не контролюється українською владою . Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, але ж в даній ситуації, що склалась у позивача, такі вимоги з боку ПФУ становлять дискримінаційне поводження по відношенню до таких осіб, які навіть теоретично не можуть надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на відповідне пенсійне забезпечення та соціальні виплати, пов»яані із виходом на пенсію, передбаченогоположеннями ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Більше того, навіть, якщо позивач спробує виїхати до м.Луганська та м.Первомайська і зможе отримати відповідні документи чи копії документів, вони будуть посвідчені незаконно діючими посадовими особами, а тому ці документи все одно не будуть прийняті до уваги відповідачем.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації заявника є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації заявника суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

До цього ж суд також звертає увагу на те, що вимагання від позивача відомостей про те, що він не перебував у відпустках без збереження заробітної плати чи не ав відволікання від роботи (наприклад, участь у страйках чи відсутність на роботі з інших причин), дійсно може бути підставою для виключення із розрахунку трудового стажу певних періодів роботи працівника, але в таких випадках мова йде про дні або місяці, тоді як в цій справі відповідач відмовився визнати спеціальним практично весь трудовий стаж роботи позивача (який є предметом дійсного судового розгляду) з 1978 по 2014 рр. , зазначений в трудовій книжці, і який складає понад 35 років, що охоплює практично всю трудову діяльність позивача.

Отже, такі дії в указаній ситуації є явно непропорційними заявленій легітимній меті, а тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Саме тому суд вважає, що рішення відповідача в контексті ситуації, в якій опинився позивач, не можна вважати таким, що відповідає вимогам обґрунтованості (адже не враховує всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, той факт, що первинні документи залишилися на території, що не контролюється українською владою), пропорційності (адже в даному випадку не було дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення), добросовісності й розсудливості.

При таких встановлених судом обставинах суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу відповідної грошової допомоги при призначенні пенсії за віком - є неправомірним , так як судом встановлено, що з урахуванням встановлених судом фактичних обставин по справі позивач має достатньо страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років згідно ст..55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що в свою чергу є підставою для отримання відповідної грошової допомоги при призначення пенсії за віком згідно ст..26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

У звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає обґрунтованим вимоги позивача про стягнення на його користь сплаченого ним судового збору при зверненні до суду, тому що відповідно до положень Стаття 94 КАСУ - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В зв»яхку із цим з відповідача необхідно стягнути суму 640 грн, що підтверджено квитанцію, яка знаходиться в матеріалах даного провадження.

На підставі викладеного, положень ЗУ«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909, положень Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, практики Європейського Суду з прав людини,

керуючись ст.ст.9,71,86,158-163,183-2,186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання незаконними дій щодо невиплати грошової допомоги та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 щодо невиплати грошової допомоги при призначенні пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, у відповідності з вимогами п.7-1розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи ОСОБА_1 :

-З 02.01.1978р по 14.04.1978р Ворошиловградському облонкодиспансері на посаді мед брата у гормонно-хірургічному відділенні

-З 01.09.1978р по 05.01.1979р Ворошиловградському облонкодиспансері на посаді медсестри гормонно-хірургічному відділенні

-З 04.09.1984р по 23.05.1985р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді завідуючого хірургічним відділенням

-З 15.09.1986р по 11.11.1987р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді хірурга

-З 22.12.1988р по 01.10.1997р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді головного лікаря

-З 01.08.1979р по 23.08.1982р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді лікаря-интерна, лікаря-хірурга

-з 23.05.1985р по 15.09.1986р. в Первомайській центральній міській лікарні на посаді завідуючого хірургічним відділенням

-з 12.11.1987р по 21.12.1988р в Первомайській центральній міській лікарні на посаді лікаря-хірурга

-з 01.10.1997р по 24.07.1999р. в Первомайській центральній міській лікарні № 3 на посаді лікаря-хірурга

-з 04.02.2013р по 03.10.2014р в Первомайській багатопрофільній міській лікарні на посаді головного лікаря

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день призначення йому пенсії за віком, у відповідності з вимогами п.7-1 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виплату зазначеної грошової допомоги здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень в порядку ст.. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський райсуд.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко