Справа № 702/698/16-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року м. Київ К/800/32704/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року

у справі №702/698/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області

про відкликання довідки, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області та просив відкликати довідку виконавчого комітету Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області №129 від 29 квітня 2009 року.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано сільраду прийняти рішення про уточнення прав позивача щодо майна, яке зазначене в довідці №129 від 29 квітня 2009 року як «нерухомість» та знаходиться по АДРЕСА_1 В іншій частині позовних вимог судом відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 22 квітня 2009 року за підозрою у вчиненні злочину позивач ОСОБА_1 був затриманий працівниками Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області на підставі постанови слідчого СВ Монастирищенського райвідділу міліції ОСОБА_2, після чого утримувався під вартою.

28.04.2009 року слідчий СВ Монастирищенського РВ УМВС на підставі рапорту оперуповноваженого відділу БНОН Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області внаслідок проведених ним оперативно-розшукових заходів по виявленню належної позивачу нерухомості, звернувся із запитом до сільського голови Лукашівської сільської ради про надання відомостей щодо наявної нерухомості у ОСОБА_1, розташованої по АДРЕСА_2.

На вказаний запит сільський голова Лукашівської сільської ради ОСОБА_3 видав слідчому довідку за №129 від 29.04.2009 про те, що на території АДРЕСА_2 знаходиться нерухомість ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вважаючи вказану довідку такою, що містить недостовірну інформацію, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статтей 2, 6 КАС України.

При цьому, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Як вірно враховано апеляційним судом, згідно рішення №27 від 19.10.1995 року виконавчого комітету Лукашівської сільської Ради народних депутатів, ОСОБА_1 виділено присадибну земельну ділянку, надано дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд та зобов'язано останнього до одержання будівельного паспорту та реєстрації його в сільській раді не розпочинати будь-які будівельні роботи.

В свою чергу, в довідці №129 від 29.04.2009 року, виданій виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради, зазначено, що на території АДРЕСА_1 знаходиться нерухомість ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.н., який зареєстрований в АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, оскільки за адресою АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка, що виділена ОСОБА_1, тобто нерухомість в розумінні ст. 181 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що інформація, зазначена у довідці від 29.04.2009, є достовірною.

Колегія суддів погоджує висновок апеляційного суду про те, що предметом даного спору є дії Лукашівської сільської ради, яка, відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування, і закликана вирішувати питання місцевого значення в інтересах територіальної громади.

При цьому, спірна довідка була видана сільським головою на вимогу слідчого, підставою для чого став рапорт органу дізнання в рамках оперативно-розшукових заходів у кримінальній справі.

Як передбачалось статтею 114 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення.

Слідчий по розслідуваних ним справах вправі давати органам дізнання доручення і вказівки про провадження розшукних та слідчих дій і вимагати від органів дізнання допомоги при провадженні окремих слідчих дій. Такі доручення і вказівки слідчого є для органів дізнання обов'язковими.

Постанови слідчого, винесені відповідно до закону в кримінальній справі, яка перебуває в його провадженні, є обов'язковими для виконання всіма підприємствами, установами і організаціями, посадовими особами і громадянами.

Отже, сільська рада виконала запит слідчого, надавши достовірну інформацію, яка не є конфіденційною або таємною.

Водночас, спростовуючи своє право власності або користування на нерухоме майно, зазначене в спірній довідці, позивач, таким чином, не наводить доводів щодо порушення його прав внаслідок певних дій, здійснених відносно майна, яке йому не належить.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

М.Г. Кобилянський