Справа № 802/2043/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 березня 2017 р. Справа № 802/2043/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Віктора Володимировича,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача: Волошенюк Є.А., Кучера Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

28.11.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) з адміністративним позовом до відповідача - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що в період з 15.03.2016 року по 28.03.2016 року Вінницькою ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт №350/342105874 від 04.04.2016 року, в якому зазначено про порушення позивачем норм податкового та іншого законодавства України.

Так, на підставі акту № 350/342105874 від 04.04.2016 року контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № з посиланням на порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183 п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України та збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1698462,50 грн, в тому числі 1358770,00 грн - податкове зобов'язання, 339692,50 грн - штрафні санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № з посиланням на порушення п.п. 1.2, 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та збільшено суму військового збору за 2015 рік на 3399,06 грн, в тому числі 2719,25 грн - податкове зобов'язання, 679,81 грн. - штрафні санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № з посиланням на порушення п. 138.1 ст.138, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України та визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 42 174,10 грн., в т. ч. 33 739,28 грн., податкове зобов'язання, 8 434,82 грн. - штрафні санкції;

- вимогу про сплату боргу № 3157 від 04.04.2016 року в сумі 66470,76 грн, з посиланням в акті перевірки на порушення п.1 ч.2 ст.6, п. 2 ч.1 ст.7, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого, на думку відповідача, позивачем занижено єдиний внесок з чистого оподатковуваного доходу;

- рішення № від 14.06.2016 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 6647,08 грн за несвоєчасно нарахований та сплачений єдиний внесок, з посиланням на порушення п. 1 ч.2 ст.6, п.2 ч. 1 ст.7 ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

На думку позивача, окремі донарахування податків та зборів здійснені Вінницькою ОДПІ неправомірно, а прийняті контролюючим органом рішення є протиправним і таким, що підлягають скасуванню.

При цьому позивач зазначив, що актом перевірки задокументовано факт завищення ФОП ОСОБА_1 вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей в зв'язку з невірним визначенням собівартості реалізованих товарів. При цьому, перевіркою здійснено загальний розрахунок собівартості реалізованих товарів із використанням залишків товарів на початок та на кінець звітного періоду шляхом вчинення арифметичних дій із загальними сумами товарів та у такий спосіб визначено, що собівартість останніх за 2015 рік завищено на 181283,24 грн.

Крім того, позивач посилається на те, що формою Книги обліку доходів і витрат та порядком її ведення не передбачено відображення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування, тим більше визначення собівартості реалізованих товарів з використанням залишків нереалізованого товару. Тому, на думку позивача, оскільки у нього відсутній обов'язок вести облік залишків товару, визначені інспектором залишки не можуть свідчити про їх реальну наявність або відсутність у ФОП ОСОБА_1

Відтак, позивач вважає, що донараховані Вінницькою ОДПІ податок на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір базуються лише на припущеннях податкових інспекторів.

В частині нарахованого податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість (далі - ПДВ) позивач вказав, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року працював на спрощеній системі оподаткування із застосуванням ставки єдиного податку другої групи, та сплачував до бюджету єдиний податок шляхом здійснення авансових платежів.

За період з 01.07.2014 р. по 31.12.2015 року він провадив господарську діяльність на загальній системі оподаткування, при цьому платником податку на додану вартість за вказаний період не реєструвався. Про зобов'язання обов'язкової реєстрації платником ПДВ в порядку п. 183.1, п. 183.4 ст. 183 Податкового кодексу України, в силу своєї освіти не знав. Водночас наголосив, що умислу на ухилення від сплати вказаних платежів не мав.

Разом з цим, вважає, що суму податкового зобов'язання із сплати ПДВ контролюючим органом визначено невірно, оскільки відповідно до банківських виписок ФОП ОСОБА_1 в ціні придбання кожної партії товару сплачував 20 відсотків податку на додану вартість з всього придбаного ним товару.

Проте, відповідач визначаючи суму податкового зобов'язання зі сплати ПДВ, виходив із задекларованого ним обсягу операцій з поставки за період з 11.07.2014 по 31.12.2015 року, та не врахував 20 відсотків податкового кредиту з ПДВ із операцій по придбаним позивачем товарам за вказаний період.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, вказав, що позивач не мав наміру ухилятися від реєстрації платником ПДВ, а в конкретному випадку мала місце необережність, оскільки позивач не був обізнаний із таким обов'язком. Тому, положення п. 183.10 ст.183 Податкового кодексу України не підлягає застосуванню до позивача, оскільки відсутній прямий умисел на вчинення протиправних дій. Також, представник зазначив, що контролюючим органом неправильно визначено момент початку нарахування ПДВ та податкову базу такого нарахування, оскільки частину податкового зобов'язання вже сплачено позивачем під час придбання товару у його контрагентів для подальшої їх реалізації.

Крім того, на думку представника позивача, визначення суми собівартості реалізованих товарів є можливим лише після їх фактичної реалізації. Водночас, представник вважає, що використання інформації довідок та Книги обліку доходів і витрат для цілей визначення собівартості реалізованих товарів із врахуванням реальних їх залишків, є протиправним.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог адміністративного позову заперечив. Додатково вказав, що погоджується із розрахунком суми податкових зобов'язань позивача із ПДВ, який наданий експертною установою - аудиторською компанією "Слауді і Ко", за умови його своєчасної реєстрації платником ПДВ. Оскільки позивач платником ПДВ не зареєструвався, такий розрахунок судом при винесенні постанови до уваги братися не повинен. Крім того, наголосив, що незнання вимог норм чинного податкового законодавства України не є підставою звільнення позивача від відповідальності за їх порушення.

Період, за який визначено податкове зобов'язання позивача із сплати ПДВ, на переконання позивача, слід визначати саме із дати переходу на загальну систему оподаткування.

Також представник відповідача зазначив, що дії Вінницької ОДПІ в частині нарахування податкових зобов'язань із податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 33739,28 грн, єдиного соціального внеску в сумі 66905,29 грн та військового збору в сумі 2719,25 грн є правомірними, оскільки дохід отриманий в одному податковому періоді, включено в декларації іншого періоду, що підтверджується відповідними первинними документами.

Таким чином, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, вимоги про стягнення боргу та рішення про застосування штрафних санкцій Вінницька ОДПІ діяла правомірно, а тому вимоги адміністративного позову є безпідставними.

Заслухавши пояснення представників сторін, надавши оцінку письмовим доказам, що містяться у матеріалах адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову, із наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12.09.1997 року зареєстровано виконавчим комітетом Вінницької міської ради як фізичну особу - підприємця.

ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року перебував на спрощеній системі оподаткування із застосуванням ставки єдиного податку другої групи, та сплачував до бюджету єдиний податок шляхом здійснення авансових платежів. У період з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, при цьому платником податку на додану вартість за вказаний період не реєструвався.

На підставі п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), п. З Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких актів України щодо податкової реформи" від 28.12 2014 року, ст. 13 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу Вінницької ОДПІ від 04.03.2016 року № 274 та плану - графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2016 року, в період з 15.03.2016 року по 28.03.2016 року, головним державним інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ Кучером Денисом Сергійовичем, та головним державним ревізором - інспектором відділу організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном управління погашення боргу Марчуком Олексієм Андрійовичем, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт №350/342105874 від 04.04.2016 року, яким задокументовано порушення позивачем норм податкового та іншого законодавства України (а.с. 9-20).

В подальшому, на підставі акту № №350/342105874 від 04.04.2016 року контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № з посиланням на порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183 п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України та збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1698462,50 грн, в тому числі 1358770,00 грн - податкове зобов'язання, 339692,50 грн - штрафні санкції (а.с. 21);

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № з посиланням на порушення п.п. 1.2, 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та збільшено суму військового збору за 2015 рік на 3399,06 грн, в тому числі 2719,25 грн - податкове зобов'язання, 679,81 грн. - штрафні санкції (а.с. 23);

- податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № з посиланням на порушення п. 138.1 ст.138, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України та визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 42174,10 грн., в тому числі 33739,28 грн., податкове зобов'язання, 8434,82 грн. - штрафні санкції (а.с. 22);

- вимогу про сплату боргу № 3157 від 04.04.2016 року в сумі 66470,76 грн, з посиланням в акті перевірки на порушення п.1 ч.2 ст.6, п. 2 ч.1 ст.7, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого, на думку відповідача, позивачем занижено єдиний внесок з чистого оподатковуваного доходу (а.с. 25);

- рішення № від 14.06.2016 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 6647,08 грн за несвоєчасно нарахований та сплачений єдиний внесок, з посиланням на порушення п. 1 ч.2 ст.6, п.2 ч. 1 ст.7 ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (а.с. 26).

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення, податкову вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, та з метою їх скасування звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правила справляння податків та інших загальнообов'язкових платежів, зокрема податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування та військового збору вставлені нормами Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та іншими нормативними актами.

Перевіряючи наявність підстав для збільшення податкового зобов'язання ФОП ОСОБА_1 з ПДВ, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

В силу вимог пункту 183.4 статті 183 Податкового кодексу України передбачено, що у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

Пунктом 183.10 статті 183 Податкового кодексу України визначено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відтак, з урахуванням наведених норм, якщо особа, у якої обсяг оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг за останні 12 місяців перевищив 300000 грн., не подала до органу державної податкової служби заяву, то обов'язок нарахування та сплати податкових зобов'язань з ПДВ у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 300000,00 гривень.

Як встановлено судом із акту перевірки ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року перебував на спрощеній системі оподаткування із застосуванням ставки єдиного податку другої групи, та сплачував до бюджету єдиний податок шляхом здійснення авансових платежів. Перевіркою дотримання встановленого порядку подання декларацій платником єдиного податку, а також достовірності визначення обсягу доходу порушень не встановлено.

За період з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року позивач провадив господарську діяльність на загальній системі оподаткування, при цьому платником податку на додану вартість за вказаний період не реєструвався.

Крім того, суд звертає увагу, що виходячи з того, що на момент переходу зі спрощеної на загальну систему оподаткування станом на 01.07.2014 року обсяг від здійснення операцій з постачання протягом останніх 12 календарних місяців перевищила 300000,00 грн., ФОП ОСОБА_1 в порушення п. 183.1, п. 183.4 ст. 183 ПК України не подав до 10.07.2014 року заяву про реєстрацію платником ПДВ, та продовжував здійснення операцій з придбання і поставки товарно - матеріальних цінностей на загальній системі, сплачуючи тільки податок з доходів від здійснення підприємницької діяльності, єдиний соціальний внесок, військовий збір, при цьому не нараховуючи, не подаючи декларацій і не сплачуючи ПДВ, оскільки не був зареєстрований платником ПДВ.

За таких обставин, суд наголошує, що у період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року до позивача, як особи, звільненої від сплати ПДВ при перебуванні на спрощеній системі оподаткування, п. 181.1 ст. 181 ПК України не був правозастосовуваним в силу своїх же приписів.

Однак, з моменту переходу позивача на загальну систему оподаткування на позивача почали розповсюджуватись загальні вимоги обов'язкової реєстрації платника ПДВ, передбачені вказаним пунктом.

Відтак, суд доходить висновку, що контролюючий орган дійшов правомірного висновку, що в порядку вимог пункту 183.4 статті 183 ПК України позивач повинен був подати реєстраційну заяву до податкового органу 10.07.2014 року.

В той же час, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 23.04.2015 року в справі № 810/5656/14 звернув увагу, що пунктом 183.2 статті 183 ПК України передбачено подання заяви не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій.

З огляду на дану норму, суд зауважує, що останнім місяцем дванадцятимісячного періоду, що підлягав перевірці відповідачем в порядку п. 181.1 ст. 181 ПК України, є липень 2014 року, а перехід на загальну систему оподаткування здійснено з 01.07.2014 року.

Вказане означає, що місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій в дванадцятимісячному періоді згідно даних перевірки є ІІІ квартал 2014 року (а. с. 15), коли обсяг виручки позивача склав 991713,00 грн., проте, для встановлення у позивача обов'язку зареєструватися платником ПДВ, таким місяцем слід вважати липень 2014 року, позаяк, норма про подання заяви не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, розповсюджується на позивача саме з цього місяця 2014 року.

Як зазначалося, у відповідності до п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Крім того, суд наголошує, що суму штрафних санкцій в загальному розмірі 339692,50 грн контролюючим органом розраховано вірно, оскільки така вираховується в залежності від суми податкового зобов'язання - 1358770,00 грн та становить 25 % останньої (1358770,00 грн * 25 % = 339692,50 грн).

Водночас, суд не погоджується з доводами позивача, що сума його основного податкового зобов'язання з ПДВ складає 1087016,00 грн (1358770,00 грн - 271754,00 грн (20 %)) в силу того, що частину ПДВ ним уже сплачено в складі ціни придбаного у контрагентів товару. Також, на думку позивача, зменшенню підлягає і сума штрафних санкцій нарахованих контролюючим органом з ПДВ.

Проте, з огляду на норму п. 183.10 ст. 183 ПК України, суд вважає, що у випадку її порушення, платник податку позбавляється права формувати податковий кредит, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Отже, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 14.04.2016 року № є законним, зважаючи також на те, що ПДВ нараховано позивачу, починаючи з 01.08.2014 року.

Таким чином, контролюючий орган дійшов правомірного висновку про заниження позивачем податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 1358770 грн., у тому числі за серпень 2014 року в сумі 130120 грн, за вересень 2014 року - 35520 грн, за жовтень 2014 року - 64620 грн, за листопад 2014 року - 55760 грн, за грудень 2014 року - 56880 грн, за січень 2015 року - 69100 грн, за лютий 2015 - 128290 грн, за березень 2015 року - 18100 грн, за квітень 2015 - 45690 грн., за травень 2015 року - 68490 грн., за червень 2015 року -123880 грн, за липень 2015 року - 103125 грн, за серпень 2015 року - 118575 грн, за вересень 2015 року - 104160 грн., за жовтень 2015 - 64300 грн., за листопад 2015 року - 111560 грн., за грудень 2015 року - 60600 грн. Також правомірним є нарахування податковим органом штрафних санкцій в загальній сумі 339692,50 грн, що становлять 20 % від суми донарахованого податкового зобов'язання з ПДВ.

Водночас, суд не бере до уваги експертний висновок аудиторської компанії "Слауді і Ко" щодо розрахунку суми податкового зобов'язання позивача з ПДВ, оскільки питання, які винесені на розгляд експерта сформовано некоректно. Крім того, як позивачем, так і відповідачем розрахунок податкового зобов'язання ФОП ОСОБА_1 із ПДВ в загальній сумі 250274 грн під сумнів не ставиться, однак лише за умови своєчасної реєстрації позивача платником ПДВ.

Також, суд не вважає суттєвими доводи щодо невиконання позивачем обов'язку в частині реєстрації платником ПДВ в силу своєї освіти та необізнаності, з огляду на таке.

Статтею 16 Податкового кодексу України визначено обов'язки платника податків. Одним із обов'язків платника податку є сплата податків та зборів в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, а також подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Зазначена норма Податкового кодексу України закріплює обов'язки платника податків в широкому значенні, однак не встановлює детально обов'язки платника щодо конкретних податків, які підлягають сплаті ним за умов, визначених Податковим кодексом України.

В свою чергу у відповідних розділах Податкового кодексу України передбачено порядок адміністрування конкретних податків, платників податків та зборів, їх права та обов'язки та інше.

Порядок сплати податку на додану вартість, визначення осіб, які є платником податку на додану вартість, об'єкти оподаткування, порядок реєстрації платником податку на додану вартість чітко регламентується розділом V Податкового кодексу України, приписи якого і були порушені ФОП ОСОБА_1

Таким чином, неврахування позивачем положень Податкового кодексу України в силу різних суб'єктивних обставин не може бути підставою для звільнення ФОП ОСОБА_1 від відповідальності за порушення податкового законодавства.

Крім того, відповідно до п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 109.2 ст. 109 ПК України вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Відтак, обов'язковою підставою настання відповідальності є вчинення протиправної дії, що призвела до невиконання або до неналежного виконання вимог, встановлених податковим законодавством. При цьому, суб'єктивна сторона правопорушення - умисел чи необережність (незнання вимог чинного податкового законодавства) жодним чином не впливає на факт вчинення податкового правопорушення.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про порушення позивачем п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183 п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України та правомірність визначення контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 податкового зобов'язання з ПДВ в загальній сумі 1698462,50 грн, в тому числі 1358770,00 грн - податкового зобов'язання, 339692,50 грн - штрафних санкцій. Тому, податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № є законним та скасуванню не підлягає.

Щодо визначення контролюючим органом податкового зобов'язання позивача з податку з доходів фізичних осіб, суд звертає увагу, що порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців передбачений ст. 177 Податкового кодексу України.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтвердженні витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно із розділом III ПК України.

Згідно із п. 138.1 ст. 138 розділу III ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п. 138.4, п. 138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПК України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, оскільки виручкою фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та не грошовій формі, та датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

До складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними документами про їх оплату.

Під час проведення перевірки валових витрат встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відніс до валових витрат витрати , які безпосередньо не пов'язані з отриманням доходу, а саме встановлено, що позивачем у період 2014- 2015 років безпідставно включено витрати в загальній сумі 191558,40 грн, зокрема в 2014 році в сумі 10275,16 грн, а 2015 році - 181283,24 грн. При цьому перевіркою здійснено загальний розрахунок собівартості реалізованих товарів із використанням залишків товарів на початок та на кінець звітного періоду шляхом вчинення відповідних арифметичних дій.

Водночас, пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення затверджені наказом Міністерства доходів та зборів України від 16.09.2013 року № 481.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

В свою чергу, пункт 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, встановлює порядок заповнення відповідних граф вказаної Книги. Так, у графі 1 зазначається дата запису; у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо; у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що порядок заповнення відповідних граф вказаної Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, не містить жодних вимог про облік залишків нереалізованого товару.

Однак, на переконання суду, відсутність обов'язку ведення обліку залишку товарів ФОП ОСОБА_1 жодним чином не впливає на можливість контролюючого органу провести перевірку їх залишку, шляхом використання арифметичних дій шляхом співставлення суми реалізованого товару та суми собівартості придбаного позивачем товару для реалізації.

Крім того, суми залишки товару, що придбаний ФОП ОСОБА_1 у контрагентів для їх подальшої реалізації також підтверджується довідками, що завчасно формувалися та подані позивачем для перевірки контролюючим органам.

Відтак, доводи позивача про протиправність дій податкового органу в частині проведення перевірки шляхом співставлення сум собівартості та реалізованого товару є необґрунтованими.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що нарахування контролюючим органом податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в загальній сумі 42174,10 грн, в тому числі 33739,28 грн - податкового зобов'язання та 8434,82 грн штрафних санкції є правомірним, а податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 року № скасуванню не підлягає.

Щодо правомірності нарахування та розрахунку контролюючим органом суми єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування суд зазначає наступне.

За період з ІІІ кварталу 2014 року по 31.12.2015 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 задекларовано дохід, що отриманого від здійснення діяльності, яка підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який самостійно нараховано єдиний внесок за ІІІ-IV квартал 2014 року в сумі - 28016,70 грн, за 2015 рік у сумі - 21124,44 грн.

Однак, проведеною перевіркою встановлено заниження чистого доходу позивача в наслідок заниження суми документально підтверджених витрат на 191558,40 грн: за 2014 рік - 10275,16 грн та за 2015 рік - 181283,24 грн, що в свою чергу призвело до заниження сплаченого ФОП ОСОБА_1 єдиного соціального внеску в загальній сумі 66470,76 грн, зокрема в ІІІ-IV кварталі 2014 року в сумі - 3565,47 грн, а в 2015 році на суму 62905,29 грн.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є - фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В силу вимог ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 3 ст. 25 вказаного Закону передбачено, що суми недоїмки стягуються з врахуванням пені та застосуванням штрафів.

З огляду на вказане, за рахунок не правильного відображення чистого доходу, зокрема заниженням ФОП ОСОБА_1 доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний соціальний внесок, відбулося заниження єдиного внеску в загальній сумі 66470,76 грн, зокрема в 2014 році в сумі - 3565,47 грн, а в 2015 році на суму 62905,29 грн.

Отже, вимога податкового органу про сплату боргу № 3157 від 04.04.2016 року в сумі 66470,76 грн та рішення № від 14.06.2016 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 6647,08 грн за несвоєчасно нарахований та сплачений єдиний внесок є правомірними та скасуванню в судовому порядку також не підлягають.

Щодо обов'язку нараховувати та сплачувати позивачем суму військового збору, суд зазначає таке.

Підпунктами 1.3-1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України визначено, що ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування; нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Перевіркою правильності визначення бази оподаткування військовим збором встановлено, що ФОП ОСОБА_1 задекларовано 60877,39 грн чистого оподаткованого доходу, із якого сплачено 913,16 грн військового збору. Однак, за результатами перевірки виявлено, що розбіжність між задекларованим чистим доходом та фактичним оподаткованим доходом позивача склала в загальній сумі 191558,40 грн: за 2014 рік - 10275,16 грн та за 2015 рік - 181283,24 грн. Таким чином, військовий збір нарахований не в повному обсязі внаслідок заниження показників чистого оподаткованого доходу позивача. У зв'язку із чим позивачу донараховано військового збору в загальній сумі 2719,25 грн та застосовано штрафні санкцій у розмірі 667,81 грн.

Оскільки вказане порушення є суміжним із порушенням оподаткування податком з доходів фізичних осіб - підприємців, суд також вважає правомірним визначення ФОП ОСОБА_1 податкового зобов'язання з військового збору за податковим повідомленням - рішенням від 14.04.2016 року № .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що контролюючий орган діяв правомірно, на підставі, в порядку та в межах наданих повноважень, що визначенні чинним законодавством України, а викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими. Тому заявлені позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено, в силу норм ст. 94 КАС України, підстави для стягнення в користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору відсутні.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна