Справа № 554/9425/16-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 р. Справа № 554/9425/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 27.12.2016р. по справі № 554/9425/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Шевченківський район) № 3722 від 12.10.2016 р. "Про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру";

- зобов'язати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (Шевченківський район) призначити з 20.09.2016 року пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку за останні 60 календарних місяців та провести відповідні виплати з моменту звернення до пенсійного фонду (20.09.2016р.).

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.12.2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 3722 від 12.10.2016 р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов'язано Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розміру пенсії 90% від суми щомісячного заробітку та провести відповідні виплати , починаючи з 20 вересня 2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 01.03.2017р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 1 серпня 1993 року по 21 червня 1997 року навчався в Національній академії внутрішніх справ України; з 22 червня 1997 року по 7 квітня 1999 року працював в УМВС України в Полтавській області; з 08 квітня 1999 року по 04 квітня 2001 року працював на посаді начальника відділу ДВС Великобагачанського РУЮ; з 05 квітня 2001 року працював на посаді старшого помічника прокурора Великобагачанського району; з 18 березня 2001 року працював помічником прокурора області з організації роботи і координації діяльності правоохоронних органів по боротьбі із злочинністю; з 16 липня 2002 року працював прокурором організаційно-контрольного відділу прокуратури області; з 13 грудня 2002 року працював старшим прокурором організаційно-контрольного відділу прокурора тури області; з 2 листопада 2005 року по 26 червня 2013 року працював прокурором Новосанжарського району Полтавської області; з 26 червня 2013 року по 21 липня 2014 року працював в Генеральній прокуратурі України на посаді прокурора відділу захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин Головного управління представництва у суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень, в період з 21 по 25 липня 2014 року працював прокурором відділу захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин Управління представництва у суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді; з 25 липня 2014 року по 14.12.2015 р. працював прокурором Решетилівського району Полтавської області; з 15 грудня 2015 року по 13.04.2016 р. - працював прокурором Кобеляцької місцевої прокуратури; з 13 квітня 2016 року працює прокурором Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 9-11).

Відповідно до довідки від 07.09.2016р. №11-767 вих-16, яка видана прокуратурою Полтавської області, загальний стаж роботи ОСОБА_1 станом на 6 вересня 2016 року становить 21 рік 1 місяць 22 дні, з них 1 рік 11 місяців 10 днів - половина строку навчання в Національній академії внутрішніх справ України. ( а.с. 12).

Згідно з довідкою прокуратури Полтавської області № 18-527/вих16 від 19 вересня 2016 року ОСОБА_1 працює в органах прокуратури Полтавської області на посаді прокурора Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури. Сума заробітної плати для нарахування пенсії в межах максимальної становить 12856, 87 грн. ( а.с.13).

Із матеріалів справи убачається, що 20.09.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із відповідною заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Рішенням Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 3722 від 12.10.2016р. у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років та правових норм у чинному пенсійному законодавстві щодо призначення пенсії за вислугу років (а.с. 17-18).

Не погодившись з рішенням відповідача № 3722 від 12.10.2016 р. щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення колегіального органу з призначення пенсій - Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №3722 від 12.10.2016 р. щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років є неправомірним, а тому підлягає скасуванню. Крім того, дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 до Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розміру пенсії 90% від суми щомісячного заробітку та на проведення відповідних виплат, починаючи з 20 вересня 2016 року.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Як вбачається з позовної заяви, 20.09.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. № 1789-XII ( далі - Закон № 1789-XII .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що приписи ст.50-1 Закону № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015р.

Правове регулювання питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури закріплено статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ), який набрав чинності 15.07.2015р.

Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 20.09.2016 р., тому питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись відповідно до приписів чинної на час виникнення спірних правовідносин ст. 86 Закону №1697-VІІ.

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону №1697-VІІ, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Таким чином, для набуття права на пенсію за вислугу років станом на 20.09.2016 року, тобто, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, його стаж мав становити 22 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

За приписами частини 6 статті 86 Закону №1697-VІІ до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органі в внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Із довідки від 07.09.2016р. №11-767 вих-16, виданої прокуратурою Полтавської області, вбачається що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури Полтавської області та обіймає посаду прокурора Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, має загальний стаж роботи - 21 рік 01 місяць 22 дні (а.с. 12).

Відповідно до пункту 2 статті 86 Закону №1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Сторонами по справі не заперечується, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 20.09.2016 року.

Під час розгляду справи встановлено, що вислуга років позивача станом на 06.09.2016 року становить 21 рік 01 місяць 22 дні та є недостатньою для призначення йому пенсії за вислугу років за Законом №1697-VІІ.

Отже, рішення відповідача № 3722 від 12.10.2016 р. про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років є правомірним.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на ст. 58 Конституції України, оскільки на час звернення позивача до органів Пенсійного фонду по іншому унормовано право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а тому оскаржувана постанова через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставною для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Судові витрати по справі не підлягають розподілу в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст.205,ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 27.12.2016р. по справі № 554/9425/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 06.03.2017 р.