Справа № 640/20545/16-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р.Справа № 640/20545/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017р. по справі № 640/20545/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Харкова

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова, в якому просила суд:

- визнати дії УПФУ в Київському районі м. Харкова щодо відмови у виплаті позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - неправомірними;

- зобов'язати УПФ в Київському районі м. Харкова призначити позивачу доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тобто з 01.07.2016 року по 30.11.2016 року в розмірі 272,57 грн. щомісячно, з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 302,67 грн. щомісячно;

- зобов'язати відповідача виплати позивачу недоотриману суму доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року включно в розмірі 1669,62 грн.;

- зобов'язати відповідача сплатити позивачу доплату до пенсії з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року включно в вищезазначеному розмірі та продовжити в подальшому виплачувати позивачу цю доплату з врахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Харкова про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в звязку з чим просив постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні. Представник позивача наполягає на наявності права у позивача, яка відноситься до соціальної категорії «дитина війни» на соціальну гарантію встановленої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» стосовно підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Неявка сторони відповідача не є перешкодою для розгляду справи та прийняття рішення з наданням правової оцінки спірним правовідносинам за наявними у справі документами.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанцій, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в УПФ України в Київському районі м. Харкова, та є інвалідом ІІ групи. Відповідно до копії посвідчення серії АГ №350161 від 28.04.2004 року, є отримувачем пенсії як працівник науки, відповідно до відмітки штампу має соціальний статус «дитини війни» .

14.12.2016 року позивач звернулась до відповідача з інформаційним запитом, в якому просила повідомити розмір виплаченої їй пенсії за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року, розмір надбавки за статус «діти війни» за вказаний період, розмір мінімальної пенсії за віком та розмір прожиткового мінімуму в України для непрацездатних громадян за зазначений період.

Листом від 16.12.2016 року відповідач повідомив про розмір отриманої позивачем пенсії, надбавки за статус «діти війни» та зазначив, що пенсія та надбавки виплачуються за матеріалами пенсійної справи в повному обсязі відповідно до законодавства, що діє на сьогоднішній день. Як вбачається з цієї відповіді, позивачу за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року виплачувалась надбавка щомісячно за статус дитини війни у розмірі 66, 43 грн..

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що нараховуючи та сплачуючи позивачу щомісячну доплату до пенсії, як "дитині війни" у період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 66,43 гривень УПФ України в Київському районі м. Харкова діяло у відповідності з діючим у цей час законодавством України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями), встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Як було встановлено за матеріалами справи, ОСОБА_2 має статус дитини війни, що не є спірним між сторонами.

У відповідності з ч. 2 ст. 19 Конституції України, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.6 Закону (в редакції на час прийняття) було встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Редакція цієї статі зазнавала протягом часу певних змін, в той же час, згідно із внесенням останніх змін згідно із Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014, положення ч.1 ст.6 Закону було викладено в новій редакції, а саме було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Редакція цієї статті є діючою на час виниклих між сторонами спірних правовідносин та неконституційною не визнавалась. Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" також не було встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Тобто, якщо положеннями попередньої редакції цієї ст.6 Закону визначались одні правила та розмір, що підлягав застосуванню при підвищенні доплати - виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, то згодом, безпосередньо станом за спірний період, встановлений зовсім інший порядок та розмір, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Постанови №1381 в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25.03.2014, було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні. Тобто, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66 грн. 43 коп.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховані висновки п.п.2.1 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду №20-рп/2011 від 26.12.2011 р. в якому зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нараховуючи та сплачуючи позивачу щомісячну доплату до пенсії, як "дитині війни" у період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 66,43 гривень УПФ України в Київському районі м. Харкова діяло правомірно на підставі діючого законодавства України.

Відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв з урахуванням вимог законодавства, та він не міг застосовувати не існуючої норми. Питання щодо розміру доплат, є питанням та прерогативою самої держави, як і її відповідальності. Законодавцем визначено, що саме Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни. При чому такий розмір, Кабінет Міністрів України може визначати який завгодно. Відповідач, не є особою, яка сама встановлює та визначає правове регулювання цих питань, пенсій орган є субєктом владних повноважень, який є виконавцем в межах цих відносин, та нормотворчеством не займається.

Отже, виходячи з вищезазначеного та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку що відповідач при виплаті позивачу, як дитині війни 66, 43 грн. діяв на підставі, у межах повноважень та згідно чинного законодавства України, а тому не порушило права та законні інтереси позивача. Відповідач не мав правих підстав для застосування до спірних правовідносин положення норм ст.6 Закону, в редакції на час прийняття, норми яких на теперішній час існують та діють в іншій редакції закону, та у інший спосіб регулюють спірні правовідносини. Такої правової можливості не має також і суд.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання відповідача продовжувати виплачувати позивачу доплату до пенсії в подальшому з врахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх задоволення. При чому, колегія суддів звертає увагу на похідність такої вимоги від попередніх, що складали суть спірного питання щодо наявності права позивача на отримання доплати у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів зазначає, що жодні наведені доводи апелянта в апеляційній скарзі щодо не згоди із прийнятою постановою та висновками суду, не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення по суті заявлених правових вимог, які є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017 року по справі №640/20545/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017р. по справі № 640/20545/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 07.03.2017 р.