Справа № 126/2979/16-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 126/2979/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Рудь О.Г.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

28 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

секретар судового засідання: Коваль К.В.,

за участі:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулась до Бершадського районного суду Вінницької області із позовом до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач та представник позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - зміні, з наступних підстав.

Встановлено, що 09 квітня 2016 року у віці 33 років помер ОСОБА_6. У померлого ОСОБА_6 була на утриманні малолітня донька ОСОБА_7.

В квітні 2016 року ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 звернулася до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для призначення дитині пенсії по втраті годувальника, яку з квітня місяця почали нараховувати.

14 вересня 2016 року комісія по рішенню питань пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії в Бершадському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області склала протокол за №26, згідно якого постановлено припинити виплату позивачу на користь її доньки пенсії по втраті годувальника, в зв'язку із відсутністю страхового стажу.

Позивач вважає вказаний протокол протиправним, а тому звернулась до суду із позовом в якому просить суд визнати незаконним та скасувати протокол № 26 від 14.09.2016 року, зобов'язати відповідача зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_6 період з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року та вирішити питання про призначення пенсії по втраті годувальника згідно чинного законодавства.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в страховий стаж померлого ОСОБА_6 підлягає зарахуванню період з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року, так як зібрані по справі письмові докази свідчать про те, що останній у цей період дійсно працював в Бершадській шляхово-будівельній дільниці різноробочим, та з його заробітку утримувались та перераховувались в органи Пенсійного фонду страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

В силу ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають право громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону та інші особи, передбачені цим законом (п.1 ч.1ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

У відповідності до вимог ст. 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії за годувальника, який помер у віці від 32 до досягнення особою 33 років, його страховий стаж на день смерті повинен становити не менше 5 років.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відповідач вказує, що загальний стаж померлого ОСОБА_6 складає 4 роки 7 місяців 12 днів. Стаж роботи з 28.05.1998 року по 31.08.1998 року та з 01.06.1999 року по 31.08.1999 року зарахувати до страхового стажу роботи нема підстав, в зв'язку з тим, що за вказаний період роботи відсутнє нарахування заробітної плати, що підтверджено актом зустрічної перевірки відповідача №302 від 08.09.2016 року.

Разом з цим, згідно архівної довідки за № 391 від 18.05.2016 року виданої КП «Бершадський трудовий архів» ОСОБА_6 був прийнятий на роботу до особового складу Бершадської шляхово-будівельної дільниці на підставі наказу № 14 від 03 червня 1998 року з 28 травня 1998 року різноробочим, звільнений з роботи з 31 серпня 1998 року за власним бажанням, що підтверджується копією наказу № 18 від 01 вересня 1998 року. Через рік він знову був прийнятий на роботу з 01 червня 1999 року різноробочим та звільнений з роботи з 31 серпня 1999 року за власним бажанням, що підтверджується копіями наказів № 26 від 05 червня 1999 року; № 35 від 01 вересня 1999 року.

Згідно положень ст.ст. 5,15 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за організацію роботи по виплаті заробітної плати та відрахувань з неї на пенсійне страхування відповідає роботодавець.

Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством, у разі: ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків; неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів; якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.

Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Тому, відсутність документів про нарахування заробітної плати на які посилається відповідач у протоколі не є підставою для не зарахування страхового стажу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 працював на вказаному підприємстві, отримував заробітну плату, приймався та звільнявся з роботи відповідно чинного законодавства, а дані про нарахування заробітної плати в КП «Бершадський трудовий архів» відсутні не з вини ОСОБА_6

Так, зберігання даних про заробітну плату працівників, внесення працівників в книгу розрахунків з робітниками та службовцями на підприємстві для подальшого направлення архіву лежить на роботодавцю. Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції та обставина, що роботодавець не надав належних даних про нарахування заробітної плати ОСОБА_6 в архів, а також відсутність з боку відповідача контролю персоніфікованого обліку надходження страхових внесків роботодавця не може позбавити малолітню дитину позивачки її конституційного права на соціальний захист, зокрема на отримання пенсії в зв'язку з втратою годувальника.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно із ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року позивач стягнув на користь позивача судові витрати в сумі 3102,4 грн., з яких 1102,4 грн. - судовий збір, а 2000 грн. - витрати на правову допомогу.

В матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в сумі 1102,4 грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви, а тому ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу колегія суддів зважає на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, судові витрати, в тому числі на правову допомогу, повинні бути процесуально пов'язані з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених Законом обставин: участі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Системний аналіз статей КАС України дозволяє прийти до висновку про те, що поняття вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням охоплює такі окремі процесуальні дії за участі суду та сторін у справі, які неможливо вчинити в межах судового засідання, однак які підлягають обов'язковій фіксації в процесуальному порядку відповідно до вимог КАС України шляхом винесення відповідних ухвал, складання протоколів тощо. Так, згідно з частинами 1, 2 статті 45 КАС України про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання або під час виконання судового доручення секретарем судового засідання складається протокол. Інша стаття 46 КАС України встановлює форму протоколу про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання та передбачає зазначення в ньому опису ходу проведення окремої процесуальної дії, у тому числі відомості про заявлені клопотання та ухвали суду; основний зміст пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, усні роз'яснення експертами своїх висновків і відповідей на поставлені їм додаткові питання; консультації спеціалістів.

Зважаючи на це, про вчинення окремої процесуальної дії поза межами судового засідання завжди складається протокол про вчинення такої процесуальної дії, який фіксує її перебіг за участі складу суду, сторін та інших учасників судового розгляду, які знаходяться на місці вчинення таких дій.

Таким чином, надання правової допомоги адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права у вигляді правових консультацій, формування доказової бази, пошук судової практики, написання позовної заяви (клопотань, пояснень), їх подання до суду не можуть вважатись окремими процесуальними діями поза судовим засіданням в розумінні Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно матеріалів справи, представник позивача - ОСОБА_3 брав участь в наступних судових засіданнях: в суді першої інстанції 13.12.2016р. (тривалість засідання з 09 год. 36 хв. по 09 год. 42 хв.) та 12.01.2017р. (тривалість засідання з 10 год. 07 хв. по 11 год. 28 хв.); в апеляційному суді 28.02.2017р. (тривалість засідання з 16 год. 05 хв. по 16 год. 34 хв.). Доказів участі вказаного працівника в окремих процесуальних діях поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді матеріали справи не містять.

З урахуванням вимог КАС України та Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 960 грн.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.

Згідно статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції є правильним по суті, однак під час його прийняття судом не вірно застосовано норми права під час розподілу судових витрат, постанову суду першої інстанції необхідно змінити в частині розподілу судових витрат, а в іншій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії змінити в частині розподілу судових витрат, стягнувши з Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2062,4 грн.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 березня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9