Справа № 638/19504/16-а
Суддя: Грищенко І. О.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/638/138/17
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Грищенко І. О.

За участю секретаря Самогньозд О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова про визнання протиправними дій суб"єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

30.11.2016 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить, з урахуванням поданого в процесі розгляду справи уточнення, визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова щодо відмови в здійсненні донарахування до раніше призначеної їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 83% від заробітної плати з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова здійснити перерахунок її пенсії у розмірі 83% відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 16 березня 2009 року, із включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн., сплатити заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми та виплачувати пенсію в перерахованому розмірі до внесення змін в законодавство. Судові витрати покласти на управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, стягнути з Державного бюджету України на її користь судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 16.03.2009 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 83% від суми заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

При розрахунку розміру пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова не були враховані суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати, інші грошові винагороди.

29.01.2016 року вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова з заявою щодо перерахунку пенсії згідно з довідкою про складові заробітної плати від 29.12.2015 №25, що враховуються при призначенні пенсії, з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації заробітної плати в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн. за період з 01.03.2007 року по 28.02.2009 року, для відновлення її порушеного права при призначенні пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова листом від 16.02.2016 № 2384-02/26 їй відмовлено в перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що включення матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, інших грошових винагородив в заробіток для обчислення пенсії не передбачено діючим законодавством. Свою відмову управління обґрунтувало тим, що матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, інші грошові винагороди не віднесені до інших надбавок, як передбачено ст. 33 Закону України «Про державну службу». Вважає рішення відповідача протиправним, оскільки порушено її права

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, справу розглядати у її відсутність.

Уповноважений представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова - ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, в якій зазначила, що УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова не визнає позовні вимоги позивача , просить відмовити в задоволенні позову. Справу розглядати без участі представника.

Від начальника управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова ОСОБА_3 до канцелярії суду надійшли заперечення проти адміністративного позову, в яких вона просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1, вона звернулась до суду із вимогами щодо захисту її порушених прав, що мали місце з 16.03.2009 року.

Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Так, відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно позивач звернулась до відповідача з заявою 29.01.2016 року, управління листом від 16.02.2016 року повідомило про відмову в перерахунку пенсії.

З адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулась тільки 30.11.2016 року, тобто після спливу шести місяців, як це передбачено ст. 99 КАС України.

Окрім того, звертаємо увагу суду, що ч. 4 ст. 99 КАС України зазначено, якщо законом передбачено можливість досудового вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення субєкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень.

А тому при отриманні листа відповідача від 16.02.2016 року позивач була обізнана про порушення її права та мала змогу звернутися до суду за їх захистом. Однак своєчасно вона не звернулась до судових органів для вирішення цього питання, тому позивач втратила право на розгляд її вимоги в суді.

Відповідно до вимог частини 1 статті 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі місцевим адміністративним судам необхідно перевіряти додержання строку звернення до суду. У разі пропуску такого строку та визнання вказаних особою причин пропуску строку неповажними місцевий адміністративний суд повинен залишити адміністративний позов без розгляду.

По суті позовних вимог, управління зазначає, що, 29.01.2016 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова з заявою про перерахунок пенсії з включенням в розрахунок пенсії всіх складових заробітної плати. Разом із заявою позивач надала довідку про складові заробітної плати від 29.12.2015 року № 25.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України № 3723 визначено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до ч.З ст.37 Закону України № 3723, пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України та обчислена згідно Закону України № 3723. Відповідно до вказаної норми та даних персоніфікованого обліку при призначенні пенсії враховуються суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально- побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення для обчислення частки пенсії за Закону України № 1058 та яка виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.І ст.4 Закону України № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Отже, з цих підстав можливо вважати, що загальним є саме цей закон, який визначає загальні підстави пенсійного забезпечення, а вже Закон України № 3723 конкретизуються порядок призначення та виплати пенсії осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Крім того, ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95 (далі ЗУ № 108/95) визначено заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 даного Закону визначає структуру заробітної плати та не містить вказівки на те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати. Крім того, у зазначеній нормі Закону відсутнє таке поняття як матеріальна допомога. Матеріальні виплати, зазначені в цій нормі, і матеріальна допомога не є ідентичними поняттями, а тому законних підстав для віднесення матеріальної допомоги до складу (структури) заробітної плати державного службовця немає.

Питання визначення заробітної плати, яка зараховується для обчислення пенсії державного службовця, врегульовано Постановою КМУ від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», а саме:

Встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до ЗУ № 3723, визначаються за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду в даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 або 60 календарних місяці визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно.

Посадовий оклад, надбавка за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років під час призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених ЗУ № 3723, враховуються в розмірах, установлених на день призначення пенсії.

Зважаючи на те, що до чинного законодавства, зокрема до ЗУ № 3723 та постанови КМУ № 865 не вносились зміни щодо розширення переліку складових заробітної плати державного службовця, які враховуються для обчислення пенсії відповідно до ЗУ № 3723, відповідно, при призначенні заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця включається складові заробітної плати, передбачені вищезгаданими нормативно-правовими актами. .

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, допомогу на оздоровлення, грошові винагороди та суми індексації заробітної плати не можна віднести до надбавок, передбачених ст. 33 ЗУ № 3723 до заробітної плати, оскільки дані виплати носять нерегулярний, а одноразовий характер; вищевказані виплати носять разовий характер та не є складовою частиною заробітної плати, а саме факт утримання із суми допомоги збору на обовязкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру пенсії державного службовця.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року № 112 встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією за будь-які 60 календарних місяців роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60.

Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата.

Тобто, з 01.06.2015 року пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723 не призначаються, а призначені раніше не перераховуються.

Також, з 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889. Відповідно до ст. 90 зазначеного Закону, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне - пенсійне страхування».

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суб'єкти публічного права мають право здійснювати свої повноваження в межах встановлених границь та повноважень. Тобто діє принцип «можна тільки те, що дозволено». Для публічного права характерний специфічний юридичний порядок «влади - підпорядкування», згідно якого управління повинно здійснювати точну реалізацію вказівок влади, а всі інші особи - підпорядкуватися їм. Повноваження відповідача визначені законом та носять імперативний характер.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист/ що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрад'и працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом. Таким чином, позивачеві була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу».

Також зазначаємо, що з 01.05.2016 року набув чинності новий Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року, яким не передбачено здійснення перерахунку.

Чинність нормативно-правових актів припиняється внаслідок:

-перебігу строку, на який було передбачено чинність акта;

-перебігу подій (ситуацій, станів), з існуванням яких офіційно пов'язувалась чинність акта;

-скасування акта тим органом, який його прийняв, або вищим від нього органом;

-прийняття з цього ж питання іншого (нового) нормативного акта тим самим органом;

-офіційного визнання акта незаконним, недійсним (не чинним) шляхом певної, встановленої законом судової процедури.

Чинність закону (нормативного акта) у часі починається з моменту набрання законом чинності. Набрання законом чинності означає, що з цього моменту всі організації, посадові особи і громадяни повинні керуватися ним, виконувати і дотримуватись його.

Нормативні акти в правовій державі в основному діють лише «вперед» і не мають зворотної дії, тобто приводять до виникнення юридичних наслідків тільки у зв'язку з тими фактами, що виникли після набрання ними чинності. Традиційно відзначається, що, виходячи з практики, загальний принцип, який визначає напрям дії нормативних актів, може бути визначений як принцип негайної дії. Це пояснюється тим, що держава, як правило, зацікавлена в найбільш швидкій заміні старих відносин новими, старої норми новою нормою.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України.

Законом України «Про державну службу» № 889-УІІІ від 10.12.2015 року, який набув чинності з 01.05.2016 року не передбачено здійснення перерахунку пенсії.

Таким чином, на момент звернення позивача до управління ПФУ в Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова щодо проведення перерахунку пенсії, відсутні нормативно- правові акти, які б визначали умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

На підставі вищевикладеного, оскільки чинним законодавством не передбачено перерахунок пенсії управлінням позивачу відмовлено, про що повідомлено листом від 16.02.2016 року.

Відповідно до зазначеного, управління Пенсійного фонду України в Шевченківському (Дзержинському) районні м. Харкова діє в межах покладених повноважень та згідно чинного законодавства України і не порушило права та законні інтереси позивача.

Суд, вивчивши доводи адміністративного позову, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що з 16.03.2009 року позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 83% від суми заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

При розрахунку розміру пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова не були враховані суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати, інші грошові винагороди.

29.01.2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова з заявою щодо перерахунку їй пенсії згідно з довідкою про складові заробітної плати від 29.12.2015 №25, що враховуються при призначенні пенсії, з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації заробітної плати в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн. за період з 01.03.2007 року по 28.02.2009 року, для відновлення її порушеного права при призначенні пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова листом від 16.02.2016 № 2384-02/26 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, з мотивів того, що включення матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, інших грошових винагородив в заробіток для обчислення пенсії не передбачено діючим законодавством. Свою відмову управління обґрунтувало тим, що матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, інші грошові винагороди не віднесені до інших надбавок, як передбачено ст. 33 Закону України «Про державну службу». Вважає рішення відповідача протиправним, оскільки воно протирічить нормам Конституції України.

Стосовно наявності підстав для перерахунку пенсії з врахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та інших грошових винагород.

Згідно з положеннями ст. 37 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон) (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частиною другою статті 37-1 вказаного Закону встановлено, що перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України "Про оплату праці", в структуру заробітної плати входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 33 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Нормами ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997р. (в редакції до 08.07.2010р.) об'єктом оподаткування є: фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р., єдиний внесок нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713, фонд додаткової заробітної плати включає, зокрема, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, матеріальну допомогу, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом), виплати соціального характеру.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та інших грошових винагород, з яких сплачувались страхові внески, входять до складу додаткової заробітної плати та враховуються при обчисленні розміру пенсії позивача.

Так, у спірних правовідносинах слід надати перевагу нормам статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення", які є спеціальними в питаннях призначення та перерахунку пенсії державного службовця, а не положенням Законів України "Про державну службу", який щодо спірних правовідносин є загальним.

Тобто, аналіз наведених положень законів дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та інші винагороди, входили до системи оплати праці державного службовця, які повинні враховуватись при призначенні йому пенсії.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України щодо застосування зазначених норм права, викладених в постановах від 14.05.2013 року № 21-125а13, від 04.03.2014 року № 21-14а14, які в силу ст. 244-2 КАС України мають враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 100 КАС передбачено, то адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановлюється ухвала.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині невиплати пенсії з врахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та інших грошових винагород відбувалося періодично, починаючи з березня 2009 року.

Разом з тим, до суду з позовом про захист своїх порушених прав позивач звернулася 30.11.2016р.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, період, за який позивач просить суд захистити її права, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 30.05.2016 р.

Між тим, доказів в підтвердження поважності причин пропуску встановленого законом строку та неможливості звернення до суду з позовом, позивачем не надано.

Таким чином, сума матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, сума індексації та інші грошові винагороди, на які також були нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування - підлягають врахуванню під час обчислення пенсії державного службовця.

Судом встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексація та інші грошові винагороди, які виплачувалися позивачу, є частиною заробітної плати державного службовця та виплачувалися за рахунок та у межах фонду оплати праці, передбаченого в Державному бюджеті України, а також, враховувалися при обчисленні середнього заробітку, на них нараховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому повинні враховуватись при обчисленні розміру пенсії державного службовця.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. ст. 87, 94 КАС України в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Харкова на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 11, 17, 69 - 71, 94, 99, 100, 159 - 163 КАС України, ст.ст. 19, 22 Конституції України, ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу», ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій і зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні донарахування до раніше призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 83% від заробітної плати з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова здійснити перерахунок її пенсії із збереженням 83% відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 30 травня 2016 року, із включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн., сплатити заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми та виплачувати пенсію в перерахованому розмірі до внесення змін в законодавство.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 коп.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: І.О.Грищенко