Справа № 545/3654/16-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 р. Справа № 545/3654/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 27.12.2016р. по справі № 545/3654/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України треті особи Інспектор роти № 3 батальйону управління патрульної поліції Рубан Юрій Валерійович про скасування постанови про адміністративне правопорушення ПС2 № 874696 від 21.10.2016,

ВСТАНОВИЛА:

31.10.2016 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Полтаві Департаменту Патрульної поліції НП України, третя особа Інспектор роти№3 Батальйону "УПП" Рубан Юрій Валерійович, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення ПС2 № 874696 від 21.10.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вважає постанову про адміністративне правопорушення ПС2 № 874696 від 21.10.2016 протиправною, безпідставною, такою, що порушує права, свободи та інтереси позивача.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.12.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Полтаві Департаменту Патрульної поліції НП України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 874695 від 21.10.2016 року передбачене ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП - відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач 21.10.2016 року ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом RENAULT KANGOO, номерний знак НОМЕР_1, близько 10.00 годин ранку, рухався по вулиці Шевченка та зробив зупинку біля «МЕГА АПТЕКИ», що розташована по вул. Шевченка, 37/2, порушивши вимоги п.15.9 (Г) Правил дорожнього руху України, а також не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 (г) Правил дорожнього руху України.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серія: ПС2 №874695 від 21.10.2016 року ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не заперечує факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КУпАП, проте зазначає, що діяв у стані крайньої необхідності, оскільки відчув різке погіршення самопочуття, а саме головокружіння та біль у серці.

Відповідно до матеріалів справи, відразу після спілкування з інспектором роти № 3 батальйону управління патрульної поліції Рубаном Юрієм Валерійовичем, ОСОБА_1, через погане самопочуття поїхав до Полтавського обласного центру екстреної медичної допомоги (вул. Володарського бю6, м. Полтава), де йому було надано екстрену медичну допомогу.

З даного висновку екстренної медичної допомоги, вбачається що 21.10.2016 року на 10:32 годину артеріальний тиск ОСОБА_1 становив 200/120.

Також в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, на підтвердження своїх доводів, позивачем було надано: виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 5717, карту ехокардіоскопічного обстеження, від 03.02.2016 року, виписний епікриз з історії хвороби № 24087 з яких слідує, що позивач дійсно має проблеми зі здоров'ям, а саме з артеріальним тиском та хворе серце.

Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, відповідно до статті 17 КУпАП обставинами, що виключають адміністративну відповідальність, є: крайня необхідність, необхідна оборона та стан неосудності. Даний перелік обставин є вичерпним.

Відповідно до ст. 8 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач здійснив дійсно екстренну зупинку в стані крайньої необхідності, яка передбачена статтею 17 КУпАП, що підтверджено матеріалами справи, проте працівниками поліції не взяли до уваги даний факт, хоча були свідками медичного обстеження ОСОБА_1

Щодо посилань апелянта на те, що інспектор роти № 3 батальйону управління патрульної поліції Рубан Юрій Валерійович, не мав права здійснювати перевірку полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 (ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників" від 01.07.2004 року № 1961-IV у редакції Закону України від 24.09.2008 p. N 586-VI) передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Транспортний засіб має відповідати вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону з моменту прийняття участі в дорожньому русі.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 21.2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з п. 21.3 ст. 21 вказаного Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п.21.4 ст. 21 Закону).

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що працівник поліції має право вимагати пред'явити поліс лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства..

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Полтавського районного суду Полтавської області від 27.12.2016 року по справі № 545/3654/16-а, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови ПС2 № 874695 від 21.10.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права та постанова в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 27.12.2016р. по справі № 545/3654/16-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправною та скасування постанови ПС2 № 874695 від 21.10.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 -задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ПС2 № 874695 від 21.10.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В іншій частині постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 27.12.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калиновський В.А.
Повний текст постанови виготовлений 13.03.2017 р.