Справа № 326/157/17
Суддя: Стріжакова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 326/157/17
Провадження № 2-а/326/16/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Стріжакової Т.В.

за участю секретаря Назарової А.Г.

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області про визнання незаконними дії, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про визнання незаконними дії, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що предметом оскарження є дії відповідача, пов'язані з відмовою від 30.12.16 йому у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та неправильного визначення порядку нарахування грошового утримання з 04.10.2016, чим порушено його права, передбачені ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, ст.ст. 126, 152 Конституції України, які мають триваючий характер. Постановою ВРУ від 22.09.2016 №1600-VIII він звільнений з посади судді Приморського районного суду Запорізької області в зв'язку з поданням заяви про відставку на підставі діючого на той час законодавства: ст.126 ч.5 Конституції України, ст.120 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI. З 04.10.16 в УПФУ в Приморському районі Запорізької області йому оформлено виплату довічного грошового утримання судді у відставці. На підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізької області для призначення довічного грошового утримання судді, за якою сума суддівської винагороди судді Приморського районного суду становила 21 750 грн., йому відповідачем визначено суму суддівської винагороди - 17 400 грн., яку він отримував на протязі жовтня-листопада 2016р. З грудня 2016 працюючим суддям Приморського райсуду було підвищено суддівську винагороду і за наданою ним новою довідкою ТУ ДСА України в Запорізької області з 01.12.2016 така сума збільшилась до 24 000 грн. Тому, він, керуючись нормами ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.15 № 192-VIII, а саме ст.141 ч.3 - звернувся за відповідним перерахунком в грудні 2016 року.

Однак, 30.12.2016 йому вручено лист № 7314/03, яким відмовлено в перерахунку з посиланням на норми діючого ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, за якими з 01.01.2017 впроваджується максимальний розмір щомісячного грошового утримання судді в 10 740 грн. Крім того зазначено, що на підставі діючого законодавства такий перерахунок провадиться з 1 числа наступного місяця в якому змінились розміри складових суддівської винагороди.

Вважає, що такі дії відповідача порушують його права, гарантовані законодавством і не відповідають Основному закону України - Конституції України.

Так, з аналізу норм законів № 2453, № 1402, рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016, на які посилається відповідач у своєму листі, не вбачається, що перерахунок щомісячного довічного утримання судді здійснюється саме з 1 числа наступного місяця, в якому змінились розміри складових суддівської винагороди. Законом передбачено право судді у відставці на перерахунок отриманого довічного утримання з часу, коли у нього виникає таке право, яке пов'язано з датою відповідного підвищення суддівської винагороди працюючим суддям суду, в якому до відставки працював такий суддя. За наданою ним відповідачу довідкою ТУ ДСА в Запорізькій області таке підвищення суддям Приморського райсуду відбулось в грудні 2016 року.

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 в справі № 21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. То ж і перерахунок йому потрібно робити за грудень 2016 року, а не за січень 2017 року.

Застосування відповідачем діючих після його відставки положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції законів № 2453, № 1402, не є правомірним, так як звужує надані йому права законодавством, за яким він отримав право на відставку, відповідне суддівське забезпечення, тому до нього не можуть застосовані за принципом дії в часі нормативного акту.

Так, в рішенні Конституційного суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 визнано неконституційними положення низки статей ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції законів № 2453, № 1402, а саме : 1) частини третьої статті 141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII; 2) абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у редакціях ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII; 3) пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII в частині скасування з 01.06. 2015 норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ЗУ"Про судоустрій і статус суддів".

Цим рішенням КСУ також визначив порядок виконання свого рішення, зазначивши, що частина третя статті 141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI до внесення змін ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнано неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (частина друга статті 152 Основного Закону України).

Також, в цьому рішенні, КСУ зазначив у мотивувальній частині, що: «Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов'язковими до виконання на території У країни, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України). Таким чином, Верховна Рада України, приймаючи Закон № 213, Закон № 911 та вносячи ними зміни до Закону № 2453, порушила частину другу статті 8, частину другу статті 150 Конституції України».

Тобто, на час його звернення за перерахунком в грудні 2016 року визнано неконституційними положення статті 141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" щодо обмеження граничного розміру довічного грошового утримання судді, а також зі змісту рішення КСУ вбачається що і посилання відповідача на новий нормативний акт - ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, за якими з 01.01.2017 впроваджується максимальний розмір щомісячного грошового утримання судді в 10 740 грн. суперечать нормі ст.126 Конституції України і цьому рішенню КСУ, так як запроваджують повторно правове регулювання, яке КСУ вже визнав неконституційним, тому таке положення закону суперечить ст.8 Конституції України і в цьому випадку не застосовується, як таке що прийнято в порушення норм Конституції України, що не потребує нового рішення КСУ, з огляду на зазначений принцип верховенства права і у виниклому спорі підлягає застосуванню норма Конституції України як норма прямої дії, а норма діючого законодавства що суперечить Конституції України не підлягає застосуванню за принципом верховенства права та юридичної сили правової норми і конкуренції цих норм.

Також КСУ в рішенні №7-рп/2016 від 20.12.2016 зазначив, що КСУ неодноразово розглядав питання пов'язані з реалізацією прав на соціальний захист та сформував правову позицію, за якою відокремив певну категорію громадян, що потребують додаткових гарантій захисту соціальних прав з боку держави. В наведеному раніше рішенні КСУ № 4-рп/2016 від 08.06.2016 чітко визначено таку правову позицію щодо суддів, що пішли у відставку за нормами ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII. Звуження або скасування наданих громадянину прав новими законодавчими актами не допускається - ст.22 ч.3 Конституції України.

То ж він має право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці на підставі і у порядку, визначеному в частині третьої статті 141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI до внесення змін ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, тобто у редакції ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

З листа відповідача вбачається, що йому призначено довічне грошове утримання у розмірі 17 400 грн., що становить 80% від суми суддівської винагороди - 21 750 грн. Проте із наведених вище положень ст.141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів, він має право на збільшення щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки заробітку в разі наявності повного року роботи суддею понад 20 років. З наданих відповідачу документів 04.10.2016, зокрема довідки ТУ ДСА України в Запорізької області про його стаж роботи, рішення Вищої ради юстиції України № 2386/0/15-16 від 19.09.2016, в стаж роботи йому як судді, що дає право на відставку, зараховано повні 21 рік та 3 місяці праці. Тобто він має право на отримання 82% від суддівської винагороди, і з 04.10.2016 йому повинні були виплачувати суму розраховану не у 80%, а 82%, що відповідно становить: 17 835 грн., за три місяці жовтень - грудень 2016р. різниця недоплати становить - 1305 грн. Тому вважає, що встановлений йому розрахунок з 04.10.2016 у розмірі 80% суддівської винагороди, є помилковим і його потрібно визначити в розмірі 82% суддівської винагороди. На 30.12.2016 відповідач не усунув дане порушення, прийняті нові норми, що регулюють ці правовідносини, суттєво звузили його права набуті під час праці і на які він очікував в зв'язку з виконанням повноважень судді. Незаконність таких норм також випливає з рішення Європейського суду з прав людини в справі "Pine Valley Developments Ltd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року), де Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

Просить визнати незаконними дії відповідача щодо призначення йому довічного щомісячного щорічного грошового утримання судді з 04.10.2016 в розмірі 80 % від суми суддівської винагороди, а не у розмірі 82 % від такої суми, відмови проведення перерахунку такого утримання з грудня 2016 року на підставі довідки про підвищення суддівської винагороди,

та поновити його порушені права шляхом зобов'язання відповідача зробити відповідні розрахунки та виплату належних йому сум щомісячного щорічного грошового утримання судді у розмірі 82 % від розміру суддівської винагороди з 04.10.2016, виходячи із суми 21750 грн., і провести відповідний перерахунок щомісячного щорічного грошового утримання судді з 01.12.2016 виходячи із суми 24000 грн., без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці; суму судових витрат стягнути з відповідача на його користь; справу розглядати в порядку скороченого провадження на підставі ст.183-2 КАСУ, без його присутності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За таких обставин дана справа підлягає розгляду в порядку скороченого провадження. Ухвалою від 06.02.2016 суд відкрив скорочене провадження у даній справі, надав відповідачу строк для подання заперечення проти позову або заяви про визнання позову та роз'яснив наслідки такого неподання (а.с.9).

Положеннями ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Сторони належним чином повідомлялись про розгляд справи в порядку скороченого провадження.

Відповідачем УПФУ в Приморському районі Запорізької області подано письмові заперечення, в яких вказано, що п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016, який набрав чинності 30.09.2016 передбачено, що судді у відставці, в тому числі тому, який вийшов у відставку після набрання чинності цим Законом, щомісячне довічне грошове утримання встановлюється у розмірі 80-90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010. Положеннями Закону № 2453-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 та Закону №1402 передбачено перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошового утримання (розміру) складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Позивачем до УПФУ надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 02.12.2016 № 08-03/1111 у зв`язку зі зміною розмірів складових суддівської винагороди з 01.12.2016.

З 01.01.2017 набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, яким передбачається, що по 31.12.2017 максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн. Станом на 01.12.2016 позивачу призначено довічне грошове утримання в розмірі 17 400 грн., у разі проведення перерахунку з 01.01.2017 розмір довічного грошового утримання зменшиться та складатиме 10 740 грн. Тому позивачу недоцільно проводити перерахунок довічного грошового утримання з 01.01.2017.

Відповідно до ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. З розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданий Приморським районним судом Запорізької області, ОСОБА_1 станом на 03.10.2016 зазначено, що на посаді судді його стаж складає 15 років 2 місяці та 6 днів. Тому його вимога на отримання 82 % від суддівської винагороди необґрунтована, не відповідає вимогам Закону. Просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.11-14).

У клопотанні про залучення документів відповідач зазначив, що з 05.01.2017 відповідно до ЗУ «Про Вищу раду правосуддя» №1798 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром та без урахування особливого порядку виплати в період роботи. Відтак, відповідні перерахунки були здійснені відповідно до вимог законодавства, що підтверджується документами, які просить долучити до матеріалів справи. В частині вимоги позивача на отримання 82% від суддівської винагороди вважає вимогу необґрунтованою, помилковою та такою, що не відповідає вимогам Закону. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.43,44).

Суд вивчивши матеріали справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Судом фактично встановлено, що згідно з рішенням Вищої Ради Юстиції України № 2386/0/15-16 від 19.09.2016 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. В рішенні зазначено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 21 рік та 3 місяці, що дає йому право на звільнення з посади судді у відставку. Таким чином, суддя Булашев Р.Л. набув право на відставку до моменту набрання чинності ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд» (а.с.4-5). Постановою Верховної Ради України № 1600-VIII від 22.09.2016 у зв`язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді Приморського районного суду Запорізької області ОСОБА_1. (а.с.6).

Позивач 04.10.2016 звернувся до відповідача про призначення пенсії за вислугою років (а.с.37). Протоколом від 12.10.2016 ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судді, стаж судді - 15 років 2 місяці 8 днів, прокурорський (слідчий склад) - 3 роки 9 місяців 20 днів, загальний стаж - 27 років 11 місяців 24 дні, з 04.10.2016 виплата складає 17 400 грн., що становить 80% від суми суддівської винагороди (заробітку). В розрахунку стажу вказано, що стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді Приморського районного суду Запорізької області у відставці ОСОБА_1, складається: 1) навчання у Запорізькому державному університеті (1/2 часу навчання) 2 роки 5 місяців, 2) стажист на вакантній посаді помічника прокурора м.Бердянська 11 місяців 24 дня, 3) прокурора 2 роки 9 місяців 24 днів, 4) судді 15 років 2 місяці 6 днів (а.с.38,39,42).

Розпорядженням від 04.11.2016 довічне грошове утримання залишено в сумі 17 400 грн.(а.с.40).Розпорядженням від 01.12.2016 позивачу проведений перерахунок на 01.12.2016, в результаті якого з 01.12.2016 довічне грошове утримання залишилося 17 400 грн. (а.с.41).

20.12.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за вислугою років (а.с.36). ), оскільки згідно з довідкою територіального управління ДСА України в Запорізькій області від 02.12.2010 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виданою ОСОБА_1, його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складає 24 000 грн. (а.с.35). Листом УПФУ в Приморському районі Запорізької області повідомлено ОСОБА_1 про те, що недоцільно проводити перерахунок довічного грошового утримання з 01.01.2017, у зв`язку з тим, що станом на 01.12.2016 йому призначено довічне грошове утримання у розмірі 17 400 грн., у разі проведення перерахунку з 01.01.2017 розмір довічного грошового утримання зменшиться та складатиме 10 740 грн. (а.с.7,33-34).

Розпорядженням від 22.02.2017 ОСОБА_1 проведений перерахунок довічного грошового утримання 14.02.2017 через зміну надбавки, загальний процент розрахованого утримання від заробітку - 80%, в результаті якого з 01.01.2017 йому призначено утримання з 01.01.2017в розмірі 19 200 грн. довічно (а.с. 45).

Відповідач Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької область є юридичною особою, про що зазначено в Положенні про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районних у містах, а також у містах та районах, довідці з ЄДРПОУ, свідоцтві про державну реєстрацію, проводиться його реорганізація (а.с.16-32).

Дані встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є правомірність дій відповідача щодо призначення позивачу як судді у відставці довічного щорічного грошового утримання судді з 04.10.2016 в розмірі 80 % від суми суддівської винагороди, а не у розмірі 82 % від такої суми, відмови проведення перерахунку такого утримання з грудня 2016 року на підставі довідки про підвищення суддівської винагороди.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, а саме: заробітної плати, пенсії, щомісячного довічного грошового утримання тощо, надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

В рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 зазначено, що ст.126 Конституції України закріплено основні принципи здійснення правосуддя в Україні незалежність і недоторканість суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), є гарантією забезпечення незалежності. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праці заробляти додаткові матеріальні блага.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на момент звільнення) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

З наявних матеріалів, в тому числі з рішення Вищої Ради Юстиції України № 2386/0/15-16 від 19.09.2016 вбачається, що суддя Булашев Р.Л. набув достатній для відставки стаж роботи.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас ч.4 ст.43 ЗУ «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 № 4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до п.3-1 ПКМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, крім стажу роботи на посаді судді, має також 6 років 2 місяці стажу, який складається з періоду половини строку навчання за денною формою у Запорізькому державному університеті (з вересня 1992 року по червень 1997 року), роботи на посадах стажиста помічника прокурора, помічника прокурора міста Бердянська Запорізької області (з жовтня 1997 року по липень 2001 року). Отже, загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 21 рік та 3 місяці, що надало йому право на звільнення з посади судді у відставку.

Таким чином, суддя Булашев Р.Л. набув право на відставку до моменту набрання чинності ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд», його звільнено з посади судді Приморського районного суду Запорізької області за рішенням Вищої ради юстиції України від 19.09.2016 № 2386/0/15-16 та Постановою Верховної Ради України № 1600-VIII від 22.09.2016 у зв`язку з поданням заяви про відставку на підставі діючого на той час законодавства: ст.126 ч.5 Конституції України, ст.120 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI. З 04.10.16, з загальним стажем що зараховується до суддівського стажу в 21 рік та 3 місяці. Ці рішення ніким не оспорено та не скасовано. Йому призначено з 04.10.2016 довічне грошове утримання у розмірі 17 400 грн., що становить 80% від суми суддівської винагороди працюючого судді - 21 750 грн.

Проте із положень ч.3 ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та норми п.25 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Тому суд вважає, що ОСОБА_1 має право на збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді від базових 80% на два відсотки, при наявності повного року роботи суддею понад 20 років. Про це відповідачу надано позивачем 04.10.2016 довідку ТУ ДСА України в Запорізької області про стаж роботи позивача. Оприлюднено зазначені рішення Вищої ради юстиції України № 2386/0/15-16 від 19.09.2016 та ВРУ від 22.09.2016 № 1600-VIII, якими стаж роботи як судді Булашеву Р.Л., що дає право на відставку, зараховано повні 21 рік та 3 місяці праці. Тобто відповідач безпідставно не визначив довічне грошове утримання судді у розмірі 82% від суддівської винагороди.

Щодо позовних вимог про проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 01.12.2016, виходячи із суми 24 000 грн., без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм законів № 2453, № 1402 та рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016, на які посилається відповідач у своєму листі, не вбачається, що перерахунок щомісячного довічного утримання судді здійснюється саме з 1 числа наступного місяця, в якому змінились розміри складових суддівської винагороди. Тобто, право судді у відставці на перерахунок щомісячного довічного утримання виникає з часу, коли таке право почало існувати, воно пов'язано з датою відповідного підвищення суддівської винагороди працюючим суддям, суду, в якому до відставки працював такий суддя.

За наданою позивачем довідкою ТУ ДСА в Запорізькій області відповідне підвищення відбулось суддям Приморського райсуду з 01 грудня 2016 року та становить в сумі 24 000 грн., що є більшим ніж сума, з якої до цього часу ОСОБА_1 розраховувалось довічне утримання.

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. То ж і перерахунок такого утримання потрібно здійснювати з 01 грудня 2016 року, що також кореспондується з нормою ст.141 ч.3 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII. Крім того, застосування відповідачем до позивача вимог, діючих після його відставки положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції законів № 2453, № 1402, не є правомірним так як звужує надані позивачу права за законодавством за яким він отримав право на відставку і відповідне суддівське забезпечення і тому не можуть бути застосовані за принципом дії в часі нормативного акту.

Так, 10.06.2016 Конституційний Суд України офіційно оприлюднив прийняте 08.06.2016 Рішення № 4-рп/2016 , яким визнано неконституційними положення низки статей ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції законів № 2453, № 1402, а саме

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону У країни "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону У країни "Про судоустрій і статус суддів".

Цим рішенням КСУ також визначив порядок виконання свого рішення, зазначивши, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону У країни "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнано неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (частина друга статті 152 Основного Закону України).

Також, в цьому рішенні, КСУ зазначив у мотивувальній частині, що: «Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов'язковими до виконання на території У країни, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України). Таким чином, Верховна Рада України, приймаючи Закон № 213, Закон № 911 та вносячи ними зміни до Закону № 2453, порушила частину другу статті 8, частину другу статті 150 Конституції України.».

Тобто, на час звернення позивача за перерахунком довічного грошового утримання в грудні 2016 визнано неконституційними положення с.141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" щодо обмеження граничного розміру довічного грошового утримання судді, а також зі змісту рішення КСУ вбачається що і посилання відповідача на новий нормативний акт - ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, за якими з 01.01.2017 впроваджується максимальний розмір щомісячного грошового утримання судді в 10 740 грн. суперечать нормі ст.126 Конституції України і цьому рішенню КСУ, так як запроваджують повторно правове регулювання, яке КСУ вже визнав неконституційним, тому таке положення закону суперечить ст. 8 Конституції України і в цьому випадку не застосовується, як таке що прийнято в порушення норм Конституції України, що не потребує нового рішення КСУ, з огляду на зазначений принцип верховенства права і у виниклому спорі підлягає застосуванню норма Конституції України, як норма прямої дії, а норма діючого законодавства що суперечить Конституції України не підлягає застосуванню за принципом верховенства права та юридичної сили правової норми і конкуренції цих норм.

Суд бере до у ваги і те, що Конституційний суд України в рішенні № 7-рп/2016 від 20.12.2016 зазначив про те, що КСУ неодноразово розглядав питання пов'язані з реалізацією прав на соціальний захист, та сформував правову позицію за якою відокремлено певну категорію громадян, що потребують додаткових гарантій захисту соціальних прав з боку держави. В наведеному рішенні КСУ № 4-рп/2016, від 08.06.2016 чітко визначено таку правову позицію щодо суддів, що пішли у відставку за нормами ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII. Звуження або скасування наданих громадянину прав новими законодавчими актами порушує приписи ч.3 ст.22 Конституції України.

Суд погоджується з посиланням позивача також на норми міжнародного права, які визнаються діючими на території України, зокрема рішення Європейського суду з прав людини в справі "Pine Valley Developments Ltd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року), де Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

Таким чином, законами станом на час відставки судді ОСОБА_1. та на цей час передбачений наведений вище порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, в проведенні якого відповідачем незаконно відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, так як позивач має право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, а також на його відповідний перерахунок, на підставі і у порядку, визначеному в ч.3 ст.141 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 7.07.2010 № 2453-VI до внесення змін ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, тобто у редакції ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування).

Тому з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 640 грн. (а.с. 1), які виплачуються органами Казначейства у порядку, визначеному ПКМУ «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03.08.2011 № 845.

Керуючись ст.ст.2,8,9,10,69-71,79,86,87,94, 98,99,100,102,104,105,158-163,185,186,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області щодо призначення з 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 суми довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі, ніж визначено законом, а саме у сумі, розрахованій з 80% від діючої суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 82% від такої суми; та щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 01 грудня 2016 року.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області, починаючи з 01 грудня 2016 року нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці (відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII та п.25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII) в розмірі 82% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично виплачених раніше сум такого щомісячного грошового утримання.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області провести з 01 грудня 2016 року відповідний перерахунок та нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, виходячи із суми 24 000 грн., з урахуванням фактичних виплачених раніше сум такого утримання; без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: підпис Т.В. Стріжакова

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

09.03.2017