Справа № 821/2090/16
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/2090/16
10 год. 35 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача (комунального закладу "Херсонський обласний Центр медико-соціальної експертизи" Херсонської обласної ради) - Сальникової Н.О.,

представника відповідача (Херсонської міської медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) № 2 Дніпровського та Білозерського районів, - Пармьонової В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до комунального закладу "Херсонський обласний Центр медико-соціальної експертизи" Херсонської обласної ради, Херсонської міської медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) № 2 Дніпровського та Білозерського районів

про визнання відмови у встановленні причини інвалідності протиправною та зобов`язання розглянути питання про встановлення причини інвалідності,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до комунального закладу "Херсонський обласний Центр медико-соціальної експертизи" Херсонської обласної ради (далі ЦМСЕ, відповідач 1), Херсонської міської медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) № 2 Дніпровського та Білозерського районів (далі МСЕК, відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача 1 у встановленні причини інвалідності як каліцтво, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби;

зобов`язати відповідача 1 розглянути питання про встановлення причини інвалідності як каліцтво, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, обґрунтовує їх тим, що з жовтня 1960 по березень 1962 року проходив строкову військову службу у лавах Радянської армії. У вересні жовтні 1961 року під час навчань отримав травму голови. Після проходження курсу лікування його було звільнено з армії за станом здоров`я. У травні 2000 року вперше звернувся до медико-соціальної експертної комісії з питанням встановлення інвалідності. Стверджує, що каліцтво йому було причинено при виконанні обов`язків військової служби, що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 08.02.1999 року. Проте ЦМСЕ відмовляється встановлювати причинний зв`язок інвалідності як каліцтво, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною.

Представники відповідачів позовні вимоги не визнали.

Представник ЦМСЕ заперечення мотивує тим, що ОСОБА_1 , 1941 року народження, вперше оглянутий у спеціалізованій кардіологічній МСЕК 14 липня 1997 року з приводу захворювання серцево-судинної системи. За результатами огляду та вивчення наявної медичної документації йому визначена третя група інвалідності з причини "захворювання отримано в період проходження військової служби", терміном на один рік. Причина інвалідності встановлена у відповідності із Свідоцтвом про хворобу № 800 від 13 лютого 1962 року.

При чергових переоглядах позивачу підтверджувалася третя група інвалідності, а за результатами огляду 20 червня 2002 року була визначена друга група інвалідності, причина та сама, безстроково.

Позивач вперше звернувся на огляд у МСЕК № 2 для зміни причини інвалідності із "захворювання отримано в період проходження військової служби" на "каліцтво, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" 18 жовтня 2010 року, надавши копію рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 08 лютого 1999 року про встановлення факту, що має юридичне значення.

При вирішенні питання встановлення інвалідності та причини інвалідності ОСОБА_1 . МСЕК керувалась зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" та наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України".

Згідно з вимогами чинного законодавства причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з виконанням ними обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання). Такого зв`язку військово-лікувальними закладами щодо позивача не встановлено, а тому рішенням МСЕК № 2 від 18 жовтня 2010 року групу та причину інвалідності позивача залишено без змін. Це рішення не було оскаржено позивачем у встановленому законодавством порядку.

Представник МСЕК № 2 проти позовних вимог заперечувала з таких самих підстав, наполягаючи, що за вказаних обставин причини інвалідності та причинний зв`язок мають право встановлювати лише військово-лікарські комісії.

В задоволенні позовних вимог відповідачі просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 5 листопада 1960 року перебував на строковій військовій службі в Радянській Армії.

Згідно свідоцтва про хворобу від № 800 від 13 лютого 1962 року постановою військово-лікарської комісії 442 окружного військового госпіталю Лен. ВО ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, у військовий час придатний до нестройової служби. Встановлений діагноз: "Выраженная нейроциркуляторная дистония по гипертоническому типу". Захворювання отримано в період проходження військової служби.

Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України листом від 13.11.1998 № 2502 відмовила ОСОБА_1 в перегляді постанови військово-лікарської комісії 442 ОВГ про причинний зв`язок захворювання.

8 лютого 1999 року Дніпровським районним судом м. Херсона ухвалено рішення у справі № 2-223/1999г, яким встановлено факт завдання каліцтва ОСОБА_2 при виконанні обов`язків військової служби.

Військово-лікарська комісія Південного регіону листом у листопаді 2011 року повідомила про вивчення документів ОСОБА_1 та звернула увагу, що із зазначеного рішення суду не зрозуміло, про яке каліцтво йде мова, тому що при звільненні з армії в свідоцтві про хворобу воно не згадується; крім того, встановлення причинного зв`язку травм і захворювань не входить в компетенцію судів, а виключно в компетенцію органів військово-лікарської експертизи.

У серпні 2011 року по медично-експертній документації ОСОБА_1 було надано заочний висновок (від 15.08.2011 № 113) державною установою "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України". Згідно з висновком комісії в наданих документах відсутні дані про будь-яке каліцтво при виконанні обов`язків військової служби, змінити категорію інвалідності не видається можливим.

Надаючи оцінку правомірності відмови ЦМСЕ у встановленні причини інвалідності як каліцтво, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (далі постанова КМ № 1317) медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до пункту 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМ № 1317 причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

За приписами пункту 21.3 Наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" (далі Наказ від 14.08.2008 № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Відповідно до п. 21.8 Наказу № 402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи). Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).

Аналогічне правило було встановлено наказом Міноборони від 04.01.1994 № 2 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України" (далі Наказ від 04.01.1994 № 2), який був чинним до грудня 2008 року. За змістом пункту 355 цього Наказу причинний зв`язок захворювань, поранень, травм у колишніх військовослужбовців визначають військово-лікарські комісії (ВЛК).

Наказом від 04.01.1994 № 2 передбачалось, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці командира військової частини, в якій військовослужбовець (військовозобов`язаний) проходить військову службу (збори) в момент одержання поранення. При цьому ВЛК приймає до уваги довідки, складені не пізніше 1 місяця після одержання військовослужбовцем (військовозобов`язаним, призваним на збори) поранення, травми (пункт 359).

При медичному огляді військовослужбовців, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію цього положення і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (записи про первинне звернення за медичною допомогою, з вказівками про обставини одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали адміністративного розслідування, дізнання, судового розгляду за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Показання свідків можуть бути взяті до уваги тільки при явних тілесних ушкодженнях у колишніх військовослужбовців, якщо вони дані двома свідками з осіб військовослужбовців за спільною службою. Підпис свідків і факт проходження спільної служби завіряється військовим комісаром на підставі військовооблікових документів.

Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання або контузії (пункт 360).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають виключно військово-лікарські комісії на підставі зазначених вище документів. Такі повноваження відсутні у суду та у медико-соціальних експертних комісій.

Як було зазначалось вище, Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України у листопаді 1998 року та військово-лікарська комісія Південного регіону у 2001 році не знайшли підстав для перегляду причинного зв`язку захворювання позивача.

Тобто, на теперішній час відсутній документ військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку інвалідності позивача з виконанням ним обов`язків військової служби, а встановлення такого зв`язку не є компетенцією суду.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 161-163 КАС України,

постановив:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 березня 2017 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 10.3.4