Справа № 644/8140/16-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 р.Справа № 644/8140/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.02.2017р. по справі № 644/8140/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, в якому, з урахуванням уточнень, просила: зобов'язати відповідача оформити пенсію у зв'язку з втратою годувальника після смерті чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 60 % його пенсії, перерахованої у відповідності до виданої прокуратурою Харківської області довідки № 18-677 від 21.09.2016 року згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-2 від 05.11.1991 року (в редакції від 30.10.1997 року) у розмірі 90 % від суми місячного заробітку без обмеження її максимальним розміром та здійснити відповідні компенсаційні виплати за період з 26.09.2016 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова області від 01.02.2017 року адміністративний позов задоволено. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова оформити пенсію ОСОБА_1 у зв'язку із втратою годувальника після смерті чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 60% його пенсії, перерахованої у відповідності до виданої прокуратурою Харківської області довідки № 18-677 від 21.09.2016 року згідно ст. 50-1 Закону України № 1789-2 «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції від 30.10.1997 року) у розмірі 90% від суми місячного заробітку без обмеження її максимальним розміром та здійснити відповідні компенсаційні виплати за період з 26.09.2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 01.01.2002 року отримує пенсію за віком на загальних умовах. Чоловік позивача - ОСОБА_2, з яким ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі та мешкали разом, з 06.10.1998 року отримував пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-VII від 05.11.1991 року (в чинній на той час редакції від 30.10.1997 року) - у розмірі 90 % середнього заробітку посади слідчого з особливо важливих справ прокуратури Харківської області. Пенсія чоловікові була призначена у зв'язку з його роботою в органах прокуратури Харківської області в період з 09.01.1975 року по 02.10.1998 року на різних посадах та наявністю вислуги понад 20 років. Чоловік позивачки помер 13.09.2016 року.

Згідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, до яких відносяться, у тому числі чоловік (дружина) померлого, які досягли пенсійного віку, може бути призначена пенсія у зв'язку з втратою годувальника. При цьому закон визначає, що члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування , але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Як визначено ч. 19 ст. 86 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року (у редакції 12.05.2016 року), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті за наявності у померлого працівника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60% середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 % - на двох і більше членів сім'ї.

У відповідності до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного Фонду.

21.09.2016 року у прокуратурі Харківської області позивач ОСОБА_1 отримала довідку № 18-677, видану на ім'я ОСОБА_2 про заробітну плату раніше займаної ним посади слідчого з особливо важливих справ станом на 01.12.2015 року для подальшого пред'явлення до органу Пенсійного фонду для перерахунку пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року.

ОСОБА_1 26.09.2016 року звернулася з письмовою заявою до відповідача, у якій просила оформити їй пенсію, у зв'язку з втратою годувальника на підставі довідки прокуратури Харківської області, з врахуванням того факту, що пенсія її чоловікові була призначена у розмірі 90% його заробітку.

Рішенням комісії № 36 від 27.09.2016 року відмовлено позивачу у переведенні на пенсію у разі втрати годувальника на підставі наданої довідки з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, а саме: у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання ) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно положень ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї також вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами.

26.09.2016 року позивач звернулася до Харківського об'єднаного управлінні Пенсійного Фонду України Харківської області з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, який набрав чинності з 15.07.2015 року.

Рішенням № 851585 від 11.11.2016 року заступника начальника Харківського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника згідно з заявою від 02.11.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала на утриманні свого чоловіка, вона досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто є непрацездатною, а тому має право отримання пенсії по втраті годувальника у зв'язку зі смертю чоловіка.

Так, позивачу призначено пенсію за віком, вона реалізувала у встановленому законом порядку своє право на звернення до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, а саме: її чоловіка, який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та факт смерті годувальника підтверджено позивачем відповідними доказами, при цьому позивачем було надано всі документи, необхідні для переведення на вказаний вид пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Натомість з 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та призначення пенсій працівникам прокуратури, а саме ст. 86 зазначеного Закону.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури за Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року не могли бути скасовані п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки норм Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року.

Норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, які безпосередньо визначали умови перерахунку пенсії, були виключені із цього Закону, а питання визначення умов та порядку перерахунку таких пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України - з набранням чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VІІІ від 28.12.2014 року (набрав чинності 01.01. 2015 року).

Пунктом 16 розділу III «Прикінцеві положення» вказаного Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, тобто до кінця січня 2015 року, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Оскільки Кабінетом Міністрів України не вжито заходів на реалізацію вищенаведеної норми, виходячи із приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, та ст. 22, згідно з якою закріплені Конституцією України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків від середнього заробітку, вказаного у довідці прокуратури Харківської області № 18-677 від 21.09.2016 року, і що при такому перерахунку мають застосовуватися норми, що визначали умови та порядок перерахунку пенсії, які діяли на момент її призначення позивачу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

У відповідності до ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, враховуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії останньої в розмірі та порядку, визначеному ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, а відтак приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1М є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, слід зазначити, що Порядок визначення виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії та коригування цих виплат у зв'язку з підвищенням розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин встановлений ч. ч. 2, 3 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 цього Закону, розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

На підставі ч. 3 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (ч. 12 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»).

Призначення (перерахунок) пенсії працівникам прокуратури провадиться відповідно до порядку, встановленого наведеними нормами Закону, з урахуванням посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років та інших виплат, скоригованих на коефіцієнт загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. При цьому заробіток для перерахунку пенсії не може перевищувати розміру чинної заробітної плати за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час перерахунку пенсії.

Так, Порядок обчислення розміру виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначений ч. ч. 2 та 3 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» і цей порядок застосовується як при призначенні пенсії, так і при її перерахунку, оскільки ч. 17 цієї статті, якою встановлено підстави та порядок перерахунку призначеної пенсії, не передбачає іншого, особливого порядку обчислення розміру цих виплат, відмінного від того, який застосовується при призначенні пенсії. Тобто коригування виплат шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин проводиться як при призначенні пенсії, так і при її перерахунку.

Виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону № 213 від 02.03.2015 року стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. В тексті вказаного Закону чітко визначено, що з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України. При цьому, право на перерахунок пенсії виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 01.06.2015 року перешкоди для перерахунку призначеної пенсії відсутні.

Крім того з 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та перерахунку пенсій працівників прокуратури, а саме ст. 86 Закону.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що норми щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури за Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року не могли бути скасовані п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки норми Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури набрали чинності 15.07.2015 року, тобто після 01.06.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, як дружина, яка перебувала на утриманні свого чоловіка та сама отримує пенсію.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.02.2017 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.02.2017р. по справі № 644/8140/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.
Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2017 р.