Справа № 825/2311/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2311/16 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Кузьмишина О.М.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі представників:

позивача: Корольова Л.В.;

відповідача: Остапенко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.17р. у справі №825/2311/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

у с т а н о в и в:
Позивач вернувся з позовом до суду, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення Позивача у 2016 році до переліку осіб, які мають право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

стягнути з відповідача на користь Позивача 5 650 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої його неправомірною бездіяльністю.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.17р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення ОСОБА_1 в 2016 році до переліку осіб, які мають право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою у частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати у цій частині постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що бездіяльність відповідача призвела до неотримання ним щорічної грошової допомоги у розмірі визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому кошти у сумі 5 650 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Не погоджуючись з вказаною постановою у частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати у цій частині постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що Позивачем не було подано за місцем служби необхідні для передачі Міністерству соціальної політики для виплати йому разової грошової допомоги документи (копію ідентифікаційного коду, копію паспорта та копію посвідчення, інформацію щодо установи банку та реквізити на які потрібно перерахувати кошти). Апелянт просить суд також врахувати, що Позивачем пропущено строк звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги Позивача та відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач будучи мобілізованим, з 10 липня 2015 року по 20 жовтня 2016 року проходив військову службу в Збройних Силах України та безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.

У зазначений період позивач проходив службу у військових частинах: НОМЕР_1 - в період з 10.07.15р. по 05.08.15р., В 0941 - в період з 05.08.15р. по 14.09.15р., В 6250 - в період з 15.09.15р. по 31.03.16р., В 2830 - в період з 01.04.16р. по 20.10.16р., що підтверджується довідкою Городянського районного військового комісаріату (а.с.9).

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 , яке видано 17.02.16р. управлінням персоналу штабу ВЧ НОМЕР_3 (а.с.8).

Судом першої інстанції встановлено, що після демобілізації в кінці жовтня 2016 року, Позивач в усному порядку звернувся до органів соціального захисту Городнянського району Чернігівської області (за місцем свого проживання) з приводу можливості отримання разової грошової допомоги до 5 травня, на що отримав пояснення, що така допомога мала бути йому виплачена за місцем проходження служби та що органи соціального захисту мають право здійснити таку виплату (у разі її неотримання) лише до 30 вересня 2016 року.

З відповіді Військової частини НОМЕР_4 від 28.11.16р. №116/9/5/14367 вбачається, що до списку, який надавався військовою частиною польова пошта НОМЕР_5 до Чугуївського управління праці та соціального населення Позивач не включений, оскільки не надав персональних даних необхідних для отримання щорічної грошової допомоги до 5-го травня. Після переміщення до військової частини польова пошта НОМЕР_6 до штабу військової частини інформації щодо наявності у нього статусу УБД Позивач не надавав.

Згідно наявних у матеріалах справи відповідей, наданих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення на адвокатські запити вбачається, що документи на виплату Позивачу щорічної грошової допомоги до 5-го травня до них не надходили; щорічна грошова допомога ОСОБА_1 не нараховувалась.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено бездіяльність в частині подання документів до Міністерства соціальної політики для включення Позивача до списку осіб, які мають право на отримання щорічної грошової допомоги до 5-го травня.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявленої вимоги про стягнення суми за рахунок відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата разової грошової допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби.
За змістом п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02.03.16р. № 141 передбачалось забезпечити подання, зокрема, Міністерством оборони до 1 квітня 2016 р. органам соціального захисту населення перелік осіб, які мають право на одержання грошової допомоги.
Разом з тим, як свідчать обставини справи, Позивача не включено до списку військовослужбовців, які мають право на одержання грошової допомоги, оскільки відповідачем не було подано до Міністерства соціальної політики інформації відносно позивача, як особи, яка здобула право на отримання такої допомоги.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не було подано за останнім місцем служби персональних даних необхідних для здійснення нарахування грошової допомоги не заслуговують на увагу, з огляду на те, що обов`язок щодо подання таких даних покладений саме на Міністерство оборони. Більш того, при проходженні Позивачем військової служби така інформація мала б бути у вільному доступі Міністерства, що виключає необхідність військовослужбовцем повторно її подавати.

Окрім того, відповідачем не доведено вжиття ним заходів щодо повідомлення Позивача про необхідність подання таких даних (за відсутності такої інформації у доступі).

Отже, враховуючи, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність в частині не подання інформації стосовно Позивача, як особи, яка має право на отримання грошової допомоги до 5 травня, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів вважає, що саме по собі визнання судом бездіяльності відповідача не відновлює право Позивача на отримання грошової допомоги до 5 травня, а тому для повного захисту прав, свобод та інтересів Позивача, про захист яких Позивач просить, необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство оборони України подати до Міністерства соціальної політики інформацію щодо Позивача, як особи, яка має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо пропуску Позивачем строку звернення до суду не заслуговують на увагу.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 100 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

У даному випадку, колегія суддів вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду, оскільки в період з 10 липня 2015 року по 20 жовтня 2016 року позивач проходив військову службу, а в подальшому намагався вирішити питання отримання щорічної грошової допомоги у досудовому порядку, про що свідчать чисельні звернення позивача до суб`єктів владних повноважень, наявні в матеріалах справи.

Вищевикладеним спростовують доводи апеляційної скарги відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5 650 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої його неправомірною бездіяльністю, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено колегією суддів, фактично мова йде про стягнення щорічної грошової допомоги до 5-го травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Відповідно до п. 3 Постанови №141, Міністерству фінансів і Державній казначейській службі забезпечити до 8 квітня 2016 р. перерахування коштів Міністерству соціальної політики для їх спрямування органам соціального захисту населення з метою здійснення виплати грошової допомоги.
Отже, з наведеного вбачається, що виплата щорічної грошової допомоги здійснюється виключно органами соціального захисту, у порядку та у розмірі встановленому чинним законодавством України, а не за рахунок Міністерства оборони України.

За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду.

У цілому в деліктних правовідносинах протиправність в об`єктивному розумінні, тобто порушення норми права, не є обов`язковою умовою покладення на особу відповідальності. Само по собі порушення об`єктивних норм, не буде мати значення для цивільного права, якщо при цьому не порушені якісь суб`єктивні особисті немайнові або майнові права особи.
У даному випадку, протиправна бездіяльність відповідача щодо не включення Позивача у 2016 році до переліку осіб, які мають право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не у вигляді неможливості отримати таку допомогу від органів соціального захисту, у порядку та у розмірі встановленому чинним законодавством України.

Задоволення позовних вимог у даному спорі реалізовує право Позивача на отримання такої допомоги, зв`язку з чим судом правомірно відмовлено у позові про стягнення за рахунок відповідача коштів у заявленому розмірі.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги Позивача.

Відповідно до п.2 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Враховуючи неповноту судового рішення в частині забезпечення поновлення порушеного права Позивача, керуючись ст.ст. 11, 195, 196, 198, 201, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.17р. у справі №825/2311/16 - залишити без задоволення.

постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.17р. у справі №825/2311/16 змінити та вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Міністерство оборони України подати до Міністерства соціальної політики інформацію щодо ОСОБА_1 , як особи, яка має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.17р. у справі №825/2311/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Кузьмишина О.М.
Повний текст постанови складений: 10.03.17р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Кузьмишина О.М.