Справа № 2а/2570/3902/2011
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2011-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/3902/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Соломко І.І.

за участю секретаря - Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернігівської області, заступника прокурора Чернігівської області Яся Олександра Олексійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

21.07.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Чернігівської області, заступника прокурора Чернігівської області Яся Олександра Олексійовича, в якому просить визнати протиправною бездіяльність заступника прокурора Чернігівської області Яся Олександра Олексійовича у ненаданні, у встановлений Законом України Про доступ до публічної інформації , відповіді на інформаційний запит від 16.06.2011 року та зобовязати розпорядника інформації - прокуратуру Чернігівської області надати інформацію за запитом від 16.06.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.06.2011 року він звернувся до відповідачів з інформаційним запитом відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації, але відповідь в повному обсязі не отримав. За таких обставин вважає, що відповідачі порушили його право на отримання письмової інформації, у звязку з чим, звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що органи прокуратури діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Крім того, у відповіді на запит від 16.06.2011 року позивачу розяснено, що запитуваний перелік відомостей, що становлять службову інформацію розроблено та затверджено наказом Генерального прокурора України від 06.05.2011 року, який поширюється на інформацію, що міститься у документах органів прокуратури України. Отже, розпорядником вищезгаданої інформації є Генеральна прокуратура України. Щодо іншої інформації, то позивачу було запропоновано отримати її на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (gp.gov.ua) в мережі Інтеренет.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2011 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Чернігівської області з запитом про інформацію, в якому просив надати йому письмову інформацію щодо переліку відомостей, що становить службову інформацію у Генеральній прокуратурі України або тільки у прокуратурі Чернігівської області з зазначенням назви, номеру і дати нормативно-правового акту, який такий порядок затверджено(а.с.6).

22.06.2011 року позивачу надано відповідь на інформаційний запит від 16.06.2011 року, що підтверджується листом прокуратури Чернігівської області від 22.06.2011 року № 23-116-10 (а.с.7).

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною другою статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В статті 1 Закону України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 року №2939-VI вказано, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 4 Закону України Про доступ до публічної інформації доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно статті 5 Закону України Про доступ до публічної інформації, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 13 Закону України Про доступ до публічної інформації визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до статті 14 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до конституційного принципу поділу державної влади, основними видами діяльності держави вважається здійснення :1)законодавчої влади; 2) виконавчої влади; 3) судової влади.

Субєктами адміністративного права є, крім органів виконавчої влади, також інші державні органи. Вони вступають у адміністративно-правові відносини з приводу виконання покладених на них обовязків і реалізації належних їм прав у сфері державного управління. За загальним правилом серед державних органів, які не відносяться до виконавчої гілки влади, переважна більшість бере участь в адміністративно-правових відносинах не безпосередньо, а через апарат відповідних органів. Це стосується, насамперед, органів прокуратури.

Відповідно до статті 1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-XII, прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Статтею 5 вказаного Закону визначено, що Прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян. На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом.

За усталеними в теорії права підходами під владними управлінськими функціями, що здійснюється на основі законодавства зазначено такі групи владних управлінських функцій: вироблення (формулювання) політики; правове регулювання; надання адміністративних послуг; нагляд і контроль.

З аналізу вищевикладеного, суд приходить висновку, що органи прокуратури є розпорядником інформації в розумінні Закону №2939.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом перевірено інформацію, яка міститься на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України та встановлено, що наказом Генерального прокурора України від 06.05.2011 року № 52 затверджено перелік відомостей, що становлять службову інформацію, та які містяться у документах органів прокуратури України.

Тому, посилання позивача на те, що відповідачами не в повному обсязі надана відповідь, а саме: відсутній номер наказу Генеральної прокуратури України, судом до уваги не приймаються, оскільки не може бути визнана бездіяльність субєкта владних повноважень лише з формальних причин.

Таким чином, відповідач відповідно до норм чинного законодавства діяв в межах наданих йому повноважень та правомірно надав відповідь позивачу на інформаційний запит від 16.06.2011 року з посиланням на те, яким наказом Генеральної прокуратури України затверджено перелік відомостей, що становлять службову інформацію та те, що іншу інформація опублікована на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (gp.gov.ua).

При вирішенні даного спору суд також керується положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 2 статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства, що регламентують спірні правовідносини, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Чернігівської області, заступника прокурора Чернігівської області Яся Олександра Олексійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) І.І. Соломко

З оригіналом згідно

Постанова суду від 18.08.2010 року не набрала законної сили.

Суддя І.І. Соломко