Справа № 337/1688/16-а (2-а/337/57/2016)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
28 лютого 2017 рокусправа № 337/1688/16-а (2-а/337/57/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.
суддів: Чабаненко С.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року по справі №337/1688/16-а (2-а/337/57/2016) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії (бездіяльність) ІНФОРМАЦІЯ_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зобов`язавши Запорізький обласний військовий комісаріат направити його документи, як майора юстиції запасу, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України «Про гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» та підпункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Законів, які діяли на час його звільнення, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію на підставі зазначених вище законів.
Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволений.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог до Запорізького обласного військового комісаріату. На думку апелянта, суд застосував до спірних правовідносин пункт 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей», що була чинна до 14.09.2011 року і визначала такі умови призначення пенсії військовослужбовцям: досягнення 45-річного віку та наявності 15 років вислуги. Проте, вказана норма була змінена і для призначення пенсії законодавець збільшив вислугу до 20 років. Відтак, якщо особа на день звільнення не досягла 45- річного віку або не має 20 років вислуги право на пенсію за пунктом 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» - відсутнє. Позивач на день звільнення з військової служби 04.02.2005 року мав вислугу років 16 років 6 місяців 4 дні, що не дозволяє призначити пенсію за вказаними нормами. Також, правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із зверненням позивача за призначенням пенсії, тому застосування закону в редакції, яка була змінена 14.09.2011 року не відповідає приписам статті 58 Конституції України, тлумачення якої було надано Конституційним Судом України рішенням № 1-рп/99 від 09.02.1999 року.
У судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, належним чином повідомлене про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення - 07.02.2017 року до суду уповноваженого представника не направило, про причини неприбуття не повідомило.
Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не направив.
Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив безперервну військову службу у Збройних Силах СРСР та Збройних Силах України з 01.08.1988 року по 04.02.2005 року. Перед звільненням з військової служби у запас він працював суддею військового місцевого суду Запорізького гарнізону і мав військове звання «майор юстиції», що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 10.03.2005 року, копією послужного списку з особової справи та копією трудової книжки, наявними у матеріалах справи (а.с.12-14,19). Згідно наказу першого заступника Міністра оборони України № 13 від 24.12.2004 року позивача було звільнено у запас за п.п. «в» п. 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України у зв`язку зі скороченням штатів та реформуванням Збройних Сил України (а.с.15). Наказом голови військового місцевого суду Запорізького гарнізону № 11 від 26.01.2005 року позивача було виключено зі списків особового складу військового місцевого суду Запорізького гарнізону та направлено для зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК м. Запоріжжя (а.с.16). Вислуга років позивача в Збройних Силах на офіцерських посадах станом на 04 лютого 2005 року складає 16 років 6 місяців 04 дні (а.с.17,18). 23 березня 2016 року позивачу виповнилося 45 років, у зв`язку з чим 01.04.2016 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, яка була надіслана до ІНФОРМАЦІЯ_5 . З відповіді ТВО військового комісара Запорізького ОВК від 12.04.2016 року № 572/с (а.с.20) вбачається, що відповідач Запорізький ОВК, пославшись на п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV в редакції Закону від 08.07.2011 року, встановив, що для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення, а оскільки у позивача лише 16 років вислуги, тому права на призначення пенсії по лінії Міністерства оборони України не має. 14.04.2016 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV та п. «в» ст. 12 Закону № 2262-XII, додавши необхідні документи, у тому числі, лист від Запорізького ОВК від 12.04.2016 року № 572/с (а.с.21). Листом від 25.04.2016 року № 388/Р-9 заступник начальника Головного управління, пославшись на Порядок, повідомив позивача про необхідність подання такої заяви до ГУ ПФУ через уповноважений структурний підрозділ Запорізький ОВК, до якого й було рекомендовано позивачу звернутись.
Щодо правильності та повноти встановлених судом першої інстанції обставин у справі, апеляційна скарга зауважень не містить. Доводи апелянта зводяться до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись нормами Закону України № 1736-ІУ «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», дійшов висновку, що оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 зазначеного Закону, чинного на момент звільнення позивача, зазначена норма має зберігати юридичну силу як для позивача, так і для відповідачів. При постановленні рішення судом першої інстанції врахований також висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України від 06.02.2012 року (справа № 21-322а11) та від 01.07.2014 року (справа № 21-244а14), як це передбачено частиною 1 статті 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, Законом № 1763-IV встановлені правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності ЗСУ в ході їх реформування, та членів їхніх сімей. Згідно з пунктом 11 статті 1 цього Закону (у редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення. Статтею 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням ЗСУ після 1 січня 2004 року.
Законом № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» (набрав чинності з 29 квітня 2006 року) внесено зміни до Закону № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом "в", відповідно до якого пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону N 1763-IV.
Пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року) передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються зі ЗСУ у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, Верховний Суд України, дійшов висновку, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням ЗСУ, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-IV, чинного на момент звільнення позивача з військової служби, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.
Станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.
Суд першої інстанції, правильно та повно встановивши обставини справи, не допустив порушень норм матеріального права при вирішенні спору. Доводи апеляційної про те, що правовідносини між сторонами виникли при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії є помилковими з огляду на зазначені вище висновки Верховного Суду України щодо застосування норм Закону України № 1763-IV.
Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 жовтня 2016 року по справі №337/1688/16-а (2-а/337/57/2016) - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Головуючий: А.В. Шлай
Суддя: С.В. Чабаненко
Суддя: Т.С. Прокопчук