Справа № 607/10566/16-а
Суддя: Сташків Н. М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2017 Справа №607/10566/16-а

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Киренької Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20 вересня 2016 року пред'явив до суду адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, просив визнати рішення відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії протиправним, зобов'язати здійснити перерахунок та виплату його пенсії відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 січня 2016 року, стягнути з відповідача моральну шкоду та витрати, пов'язані з розглядом справи. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 2015 року, і отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Законом України від 23 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що передбачають право позивача на перерахунок раніше призначеної йому пенсії з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. У зв'язку із цим він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з вимогою здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії. Однак рішенням відповідача, оформленим листом №339/С-11, йому відмовлено в такому перерахунку з посиланням на те, що повідомлення Національної поліції України про перерахунок пенсії до них не надходило. Вважає, що таке рішення відповідача є протиправним, оскільки порушує вимоги Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В результаті неправомірних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 10000 гривень. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях з причини протиправної поведінки щодо нього, що призвело до неможливості реалізувати та захистити свої права, враховуючи вік та стан здоров'я. З цих підстав позивач,вважаючи рішення відповідача протиправним, просив суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській областіздійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», стягнути 10000 гривень моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 8500 гривень.

В судове засідання представник позивача Пономаренко І.А. подав заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу в відсутності позивача та його відсутності.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано письмові заперечення на позов, відповідно до яких вважає позов безпідставним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» набрала чинності раніше ніж Закон України від 23 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», яким внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому факт прийняття зазначеної постанови не породжує підстав для проведення перерахунку пенсії особам із числа колишніх працівників міліції. Крім цього, вказаною постановою Кабінету Міністрів України встановлено розмір грошового забезпечення для поліцейських, а не для змінено його розмір для пенсіонерів органів Міністерства внутрішніх справ України, які не належать до органів Національної поліції України. Також відповідно до вимог законодавства, уповноважені структурні підрозділи самостійно повідомляють Пенсійний фонд України про підстави для перерахунку пенсії, однак повідомлення про перерахунок пенсії від Національної поліції України до Пенсійного фонду України не надходило. З цих підстав просив у позові відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У липні 2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку підвищенням грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 339/С-11 від 06 липня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії з посиланням на те, що перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проводиться в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року, згідно якої уповноважені структурні підрозділи повідомляють Пенсійний фонд України про підстави для перерахунку пенсії. Оскільки повідомлення про перерахунок пенсії від Національної поліції України до Пенсійного фонду України не надходило, підстав для перерахунку пенсії немає.

Перевіряючи достовірність доводів відповідача про відсутність законних підстав проведення позивачу перерахунку пенсії, суд виходить із таких обставин:

Спірні правовідносини між сторонами в даній справі регулюються правовими нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 pоку №2262-XII (надалі - Закон №2262-XII), Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23 грудня 2015 року №900-VIII (надалі - Закон №900-VIII) із змінами та доповненнями, що були чинні на день виникнення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за вказаним Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені ч. 2 ст. 51 цього Закону.

Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

За правилами п.1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 р. №45 (надалі - Порядок №45), перерахунок раніше призначених згідно із Законом №2262-XII пенсій проводиться в разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Законом України №900-VIII від 23 грудня 2015 року ст.63 Закону України №2262-XII доповнено новою частиною такого змісту: «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" підвищено грошове забезпечення поліцейських.

Відповідно до абзацу другого розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (згідно із Законом України від 23.12.2015 р. №900-VIII) за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Введення в дію Закону України «Про національну поліцію» не скасовує встановлені раніше пільги та гарантії, у тому числі що стосується пенсій, за колишніми працівниками міліції та пенсіонерами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року затверджено грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премій та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виходячи з наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивач, як колишній працівник міліції та пенсіонер органів внутрішніх справ, має право на здійснення перерахунку розміру пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що Закон України від 23 грудня 2015 року №900-VIII набрав чинності після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988, а тому не має зворотної дії в часі. На думку суду, тлумачення представником відповідача поняття "зворотна дія нормативно-правового акта у часі" є помилковим.

Зворотна дія нормативно-правового акта у часі - це дія нового нормативно-правового акта на правовідносини, що мали місце до набрання ним чинності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

На день набрання чинності Законом №900-VIII постанова Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 діяла і є чинною на день розгляду справи.

У своїх запереченнях відповідач посилався на Порядок №45, відповідно до якого для перерахунку пенсії органи Національної поліції України повинні були повідомити Пенсійний фонд України про підстави для перерахунку пенсії та надати відповідні документи, зокрема довідку про розмір грошового забезпечення особи. Оскільки повідомлення про перерахунок пенсії від Національної поліції України до Пенсійного фонду України не надходило, відповідач вважає, що підстав для перерахунку пенсії немає.

Такі доводи відповідача суд вважає безпідставними, з огляду на те, що відповідно до п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30 січня 2007 року, заява про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником, за місцем його проживання.

Зазначена норма встановлює право ОСОБА_1 самостійно звернутися в разі виникнення права на перерахунок пенсії до органу, що призначає пенсію, із відповідною заявою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, виходячи з того, що відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, Законом України № 900-VIII від 23 грудня 2015 року ст. 63 цього Закону доповнено новою частиною, відповідно до якої перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, а постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" встановлено грошове забезпечення поліцейських, яке, за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, суд вважає, що таке збільшення є підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції. Та обставина, що постанова за датою передувала даті внесення змін до ст. 63 Закону, правового значення не має.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 339/С-11 від 06 липня 2016 року, про відмову позивачу в перерахунку пенсії, відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є протиправним, а тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підлягають до задоволення як такі, що підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем.

Разом з тим, позивач просить здійснити йому такий перерахунок і виплату з 01 січня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Однак, за положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивач звернувся до суду з позовом 20 вересня 2016 року.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 19 березня 2016 року слід залишити без розгляду у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України.

В іншій частині позов ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з врахуванням положень 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є обґрунтованим та підлягає задоволенню, починаючи з 20 березня 2016 року.

Щодо вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області 10000 гривень моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, слід зазначити наступне:

Поняття моральної шкоди визначено у частині 2 статті 23 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, яка звертається з таким позовом.

За змістом частини 1 статті 70 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо), а лише наводить посилання на практику Європейського суду з прав людини.

Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» від 01 липня 2010 року, у справі «Антипенков проти Російської Федерації» від 15 жовтня 2009 року, у справі «Гарбаєв проти Російської Федерації» від 01 червня 2009 року, у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422/03, у справі «Грідін проти Російської Федерації» від 01 червня 2006 року, на які позивач посилається як на підставу звільнення його від доказування факту заподіяння йому моральної шкоди, стосується констатації Судом моральної шкоди, заподіяної особі (особам) незаконним утриманням в умовах слідчого ізолятора, незаконним затриманням та екстрадицією, жорстоким поводженням з боку працівників правоохоронних органів, скасуванням у порядку нагляду судових рішень, тривалим невиконанням рішення суду.

В даному випадку суд повинен перевірити, чи перебувають дії відповідача у причинному зв'язку із заподіянням позивачу моральної шкоди.

Суд не може погодитися із доводами позивача про те, що внаслідок недоотримання пенсії він зазнав моральної шкоди, а тому його вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Позивачем понесено витрати на правову допомогу в розмірі 8500 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить з 1 січня - 3200 гривень, з 1 травня - 1450 гривень.

Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 травня 2016 року, не може перевищувати 580 гривень.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката надано договір про надання правової допомоги та ведення справ у суді від 01 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Пономаренком І.А., розрахунок витрат на правову допомогу від 28 вересня 2016 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру до договору від 01 вересня 2016 року про оплату послуг адвоката у сумі 8500 гривень.

У судових засіданнях адвокат Пономаренко І.А. участі не брав, ним подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Однак, витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

З розрахунку витрат на правову допомогу від 28 вересня 2016 року слідує, що вартість виконаної адвокатом роботи становить 8500 гривень, що включає: підготовку позовної заяви в обсязі часу 7,4 години, реєстрацію та облік позовної заяви (0,20 годин), підготовка відповідних документів у разі пред'явлення позову або неприйняття позову (0,50 годин), складання позовних заяв згідно законодавства (1,20 годин), участь у розгляді справи в суді (4 години), вивчення нормативних актів (0,30 годин на 1 акт), підготовка проекту відповіді (2 години), підготовка заключної відповіді (1,20 годин), здійснення запиту відсутніх документів (3,50 годин), підготовка відгуку на заперечення (0,80 годин на 1 аркуш), інструктажі і консультації (1,20 годин за 1 інструктаж, проведено 2 консультації).

Виходячи з характеру позовних вимог, обсягу зібраних доказів, враховуючи складність справи, суд вважає обґрунтованими витрати на правову допомогу поза межами судового засідання в обсязі 1 години роботи адвоката, що становить 580 гривень.

Решту суми понесених позивачем витрат на правову допомогу суд вважає необґрунтованою, такою, що перевищує граничний розмір, визначений законом, а тому вона до відшкодування не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до Конституції України, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,Закону України «Про національну поліцію», керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 71, 94, 99, 159 - 163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 339/С-11 від 06 липня 2016 року, про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 20 березня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до вимог ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 01 січня 2016 року по 19 березня 2016 року залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 580 (п'ятсот вісімдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяН. М. Сташків