Справа № 591/501/17
Суддя: Бурда Б. В.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/501/17
Провадження № 2-а/591/230/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В,

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції роти в м. Суми Тютченко Наталії Сергіївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник свої вимоги мотивує тим, що 21.01.2017 року в м. Суми по вул. Кооперативна в районі будинку № 5 він зупинився на автомобілі на узбіччі. Через деякій час до нього підійшла особа у формі поліцейського, яка не представилася та виснула безпідставну претензію про нібито порушенням ним правил зупинки. Також вказана особа попросила пред'явити його документи та поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зважаючи на незаконність вимоги поліцейського він відмовився надавати поліс. Після чого, відповідач безпідставно та без наявності визначених законом підстав притягнув його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України. Вважає, що відповідач порушив вимоги закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та не забезпечив дотримання процедури розгляду справи, розглянув справу безпосередньо на місці вчинення правопорушення та обмежив його право на захист, не надавши можливості ознайомитися з матеріалами справи, подати докази та скористатися правовою допомогою. Тому, вважаючи дії відповідача з приводу притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними, просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що дійсно він зупинився на перехресті вул. Кооперативна та Терезова, а саме на вулиці вул. Кооперативна напроти примикання вилиці Терезова. На вимогу працівника поліції не надав поліс страхування, оскільки автомобіль не належить йому та він не знав де він знаходиться. Вважає, що ним не було допущено порушень правил дорожнього руху, які б давали підстави працівнику поліції перевіряти його документи.

Представник відповідача позов заперечив та зазначили, що відповідачем був виявлений факт порушення позивачем вимог п. 15.9 ґ ПДР України, що виразилося у порушенні правил стоянки на Т-подібному перехресті. Під час перевірки документів, позивач не надав на вимогу відповідача поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з чим, позивача було з дотриманням вимог закону притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 126 КпАП України. Зазначив, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута з дотриманням вимог закону, а тому підстав для задоволення позову не має.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов підлягає не задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 21.01.2017 року відповідачем винесена постанова серії АР №798578 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КпАП України згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності визначеної ч. 1 ст. 126 КпАП України за те, що 21.01.2017 року о 15-19 годині в м. Суми на вулиці Кооперативна позивач керуючи автомобілем д/нНОМЕР_1 здійснив зупинку на перехресті та під час перевірки документів не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 23.1.9 ПДР.

На думку суду, що висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення здійснено на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а відповідальність за ч. 1 ст. 126 КпАП України застосована відповідачем правомірно.

Так, положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема статті 122, 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Суд вважає безпідставними доводи позивача з приводу того, що оспорювана постанова не містить будь-яких даних щодо порушення ним ПДР, якій давали підстави відповідачу для перевірки документів.

Як вбачається з наданого суду відеозапису з нагрудної камери поліцейського , останнім достовірно був встановлений факт порушення позивачем п. 15.9. ґ) ПДР, що виразилося в зупинці транспортного засобу проти проїзду на Т-подібному перехресті, де відсутня суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

При цьому слід зазначити, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до пп. «а, б» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника наземних транспортних засобів.

Згідно ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

За приписами п. 2.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п. 4 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону

За таких підстав, суд приходить до висновку, що саме органи Національної поліції України наділені повноваженнями вимагати в особи пред'явлення нею документів, що підтверджують, в даному випадку, право керування транспортним засобом, а вказівка у п. 2.4 ПДР на те, що таке право надано працівникам міліції суперечить цьому Закону та свідчить про не приведення його у відповідність до Закону України "Про Національну поліцію" в цій частині.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122, 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 1 ст. 122 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку порушення правил зупинки та стоянки.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.).

Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Єдиним об'єктивним доказом вчинення позивачем порушення правил зупинки, який наданий відповідачем, є відеозапис події, здійснений з нагрудного відео реєстратора поліцейського.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Портативні (нагрудні) відеореєстратори були розміщені на форменому одязі працівників поліції, а отже на видному місці, з дотриманням ч.2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

З вказаного запису судом встановлено, що 21.01.2017 року о 15-19 годині позивач керуючи автомобілем д/нНОМЕР_1 в м. Суми по вул. Кооперативна в порушення вимог п. 15.9. ґ) ПДР здійснив зупинку автомобіля на перехресті вул. Кооперативна та Терезова в м. Суми. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення визнав дане порушення та не надав поліцейському на вимогу останнього поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідачем при розгляді справи застосоване стягнення у вигляді штрафу визначеного ч 1 ст. 126 КпАП України, тобто за правопорушення яке є більш серйозним з числа вчинених (ч. 1 ст. 126 передбачає адміністративне стягнення у вигляді 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в свою чергу ч. 1 ст. 122 КпАП України передбачає стягнення у вигляді 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян)

Посилання позивача на Рішення Конституційного суду України 5-ра/2015 та порушення відповідачем вимог ст. 276 КпАП України не заслуговує на увагу, оскільки вказаним Рішенням Конституційного суду зазначено, що випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, визначені у частинах першій, другій статті 258 КпАП України. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КпАП України.

В той же час, як вже зазначалося судом ч. 2 ст. 258 КпАП України, на яку послався Конституційний суд у своєму рішенні що наведене вище та зазначив, що саме у випадках визначених цією нормою може бути застосована скорочене провадження та розгляд справи безпосередньо на місці вчинення правопорушення, й визначено право відповідача розглянути справу про адміністративне правопорушення визначене ч. 2 ст. 126 КпАП України без складання протоколу про адміністративне правопорушення - тобто за скороченим провадженням.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача на порушення прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що виразилося в ненаданні можливості подати свої пояснення з приводу порушення, обмеження права на захист, обмеження у праві подавати докази та заявляти клопотання, не заслуговують на увагу.

З оглянутого в ході судового засідання відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що надаючи пояснення поліцейському позивач визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та посилався на наявність пом'якшуючих відповідальність обставин. Зміст відеозапису підтверджує те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було здійснено з дотриманням усіх вимог закону, в тому числі відповідачем були роз'яснені права позивача, заслухані пояснення позивача. З оглянутого запису вбачається, що позивач не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення чи про залучення захисника.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки відповідачем беззаперечно доведене, що під час провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ним виконані вимоги закону. Прийняте рішення є цілком правомірним, а застосоване стягнення відповідає характеру вчиненого правопорушення. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 72, 94, 160-163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю вимог.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її повного тексту.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 10 березня 2017 року. Суддя