Справа № 324/2081/16-а
Суддя: Кацаренко І. О.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 324/2081/16-а
Провадження № 2-а/324/7/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді Кацаренко І.О.,

при секретарі Таран Т.Л.,

за участю представника відповідача Манчук Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії та розпорядження Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Пологівське об'єднане УПФУ) від 13 жовтня 2016 року щодо розгляду його заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення його стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання. Також просить зобов'язати Пологівське об'єднане УПФУ починаючи з 22 вересня 2016 року призначити та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працював на посаді судді Пологівського районного суду Запорізької області з 25 жовтня 2001 року по 03 жовтня 2016 року. З 23 вересня 2016 року на підставі постанови Верховної Ради України є суддею у відставці. Крім того, він має трудовий стаж, який складається зі служби в лавах Радянської Армії (з 23 жовтня 1977 року по 17 січня 1980 року), навчання у Вищій слідчій школі МВС СРСР м.Волгоград (з 01 вересня 1980 року по 27 липня 1984 року), роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Курчатовського райвиконкому Курської області (з 28 серпня 1984 року по 22 вересня 1985 року), слідчого відділу внутрішніх справ Оріхівського райвиконкому Запорізької області (з 23 вересня 1985 року по 03 лютого 1993 року), старшого слідчого відділу внутрішніх справ Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області (з 04 лютого 1993 року по 10 березня 1997 року), навчання у Національній юридичній академії України ім.Ярослава Мудрого (з 01 вересня 1999 року по 29 червня 2000 року). Проте, у розпорядженні Пологівського об'єднаного УПФУ від 13 жовтня 2016 року зазначено, що з 04 жовтня 2016 року йому призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, його стаж як судді складає лише 14 років 11 місяців 11 днів.

Позивач вважає, що йому повинно було призначено щомісячне довічне грошового утримання у розмірі 90 % від суддівської винагороди, оскільки він має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, 31 рік 11 місяців.

У судове засідання позивач не явився, свого уповноваженого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи розписки про вручення судових викликів (а.с.25,35,39). У своєму адміністративному позові до суду ОСОБА_2 просив здійснити судовий розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження (а.с.5). Своєю заявою до суду від 07 березня 2017 року позивач просить справу розглянути в його відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає з зазначених у позові підстав (а.с.40).

На підставі зазначеного суд розглядає справу за наявних у ній доказів у відсутність позивача.

Представник відповідача за довіреністю Манчук Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. При цьому суду пояснила, що позивачу з 04 жовтня 2016 року призначене щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% його суддівської винагороди з урахуванням стажу роботи на посаді судді 14 років 11 місяців 11 днів. Для зарахування до стажу суддівської роботи періодів роботи на посаді слідчого та половини періоду навчання правових підстав немає, оскільки Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачає такої можливості. Посилання ж позивача на п.11 розділу ХІІ зазначеного Закону у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, вважає необґрунтованим, оскільки дана норма говорить про стаж роботи, що дає право на відставку і отримання довічного грошового утримання, а не про стаж, який враховується для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, представник відповідача вважає некоректною прохальну частину адміністративного позову, оскільки саме така редакція не дасть можливості виконати рішення, бо в такому разі не буде зазначений певний стаж роботи, який, як вважає позивач, надає йому право на отримання довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90%.

Суд, вислухав у судовому засіданні представника відповідача, беручи до уваги підтримання позивачем своїх позовних вимог, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Норми ст.8 Конституції України та ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України закріплюють принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач 04 жовтня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.43).

Як вбачається з копії розпорядження Пологівського об'єднаного УПФУ від 13 жовтня 2016 року №1, з 04 жовтня 2016 року ОСОБА_2 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від його суддівської винагороди. При цьому до стажу на посаді судді зараховано 14 років 11 місяців 11 днів (а.с.12,42).

Частиною першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній до 28 березня 2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас, ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року №4015-XІI) було встановлено наступне: «До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років».

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року №865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З копії трудової книжки та розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_2, вбачається, що він працював на посаді судді Пологівського районного суду Запорізької області з 25 жовтня 2001 року по 03 жовтня 2016 року. На підставі постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22 вересня 2016 року №1600-VII його звільнено з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку, про що головою Пологівського районного суду Запорізької області видано наказ від 03 жовтня 2016 року №16-ос (а.с.8-10).

Крім того, згідно копії трудової книжки і розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.13), з яким у судовому засіданні представник відповідача погодилася в частині зазначення строків служби, роботи і навчання, ОСОБА_2 має трудовий стаж, який складається зі строкової військової служби з 23 жовтня 1977 року по 17 січня 1980 року, роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Курчатовського райвиконкому Курської області з 28 серпня 1984 року по 22 вересня 1985 року, слідчого відділу внутрішніх справ Оріхівського райвиконкому Запорізької області з 23 вересня 1985 року по 03 лютого 1993 року, старшого слідчого відділу внутрішніх справ Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області з 04 лютого 1993 року по 10 березня 1997 року, навчання у Національній юридичній академії України ім.Ярослава Мудрого з 01 вересня 1999 року по 29 червня 2000 року.

З аналізу зазначених вище письмових доказів у справі судом встановлено, що підтверджений трудовою книжкою позивача і розрахунком стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 29 років 08 місяців 12 днів, в тому числі строкової військової служби 02 роки 02 місяці 24 дні, слідчого і старшого слідчого 12 років 06 місяців 10 днів, судді 14 років 11 місяців 08 днів. Такий висновок суду узгоджується з рішенням Вищої Ради юстиції №2161/0/15-16 від 14 вересня 2016 року «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Пологівського районного суду Запорізької області у зв'язку з поданням зави про відставку» (а.с.41) в частині того, стаж роботи на яких посадах (крім строкової військової служби) прирівнюється до стажу роботи, який надає право на звільнення з посади судді у відставку.

У зв'язку з зазначеним суд не може погодитися з твердженнями позивача, що стаж роботи, який надає йому право на звільнення з посади судді у відставку, становить 31 рік 11 місяців 18 днів, про що він зазначив у своєму позові до суду, оскільки це твердження спростовується рішенням Вищої Ради юстиції від 14 вересня 2016 року №2161/0/15-16.

Відповідно до ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту… Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Хоча Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, ОСОБА_2 набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

У рішенні Європейського суду в справі "PineValleyDevelopmentsLtd та інші проти Ірландії" (№12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

У рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі №21-6664а15 від 06 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді.

Згідно із ч.6 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.2 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (із змінами, внесеними згідно із Законом №889-VIII від 10 грудня 2015 року) суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 в справі №1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Наведене свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 у частині визнання протиправними дій та розпорядження Пологівського об'єднаного УПФУ щодо не зарахування під час призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці його стажу роботи на посадах слідчого, старшого слідчого, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також щодо визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% його суддівської винагороди.

Стосовно дати, з якої має бути призначено щомісячне довічне грошове утримання, суд не погоджується з позицією позивача, зважаючи на таке.

Відповідно до п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №200/14891, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Тобто, оскільки позивача було відраховано зі штату суду на підставі наказу від 03 жовтня 2016 року №16-ос, то щомісячне довічне грошове утримання йому відповідачем правомірно було призначено з 04 жовтня 2016 року.

Отже, ОСОБА_2 має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, 29 років 08 місяців 12 днів, а це, у свою чергу, дає йому право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд вважає за необхідне для повного захисту прав і інтересів позивача зазначити стаж його роботи у резолютивній частині рішення незважаючи на викладення прохальної частини адміністративного позову ОСОБА_2 дещо в іншій редакції.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд керується ч.3 ст.94 КАС України відповідно до якої, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_2 сплатив судовий збір у сумі 551,20 грн. Суд задовольняє позов частково. Виходячи із засад розумності та справедливості суд стягує судовим рішенням на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 3/4 частини сплаченого ним судового збору, а саме 367,45 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5,6,8,9,71,94,160-163,168 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та розпорядження Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1 від 13 жовтня 2016 року щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення його стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, починаючи з 04 жовтня 2016 року призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, як такому, стаж роботи якого, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 29 років 08 місяців 12 днів, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням вже виплачених йому сум.

В задоволенні позову в іншій частині ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 367 грн. 45 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання її копії (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя: