Справа № 371/1514/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 371/1514/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Рудик Ю.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області на постанову Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання неправомірним рішення відповідача щодо відмови в перерахунку позивачу пенсії;

- зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначену в розмірі 85% заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з урахуванням підвищень з 01.05.2016 р., відповідно до постанови КМУ від 06.04.2016 р. № 292.

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано неправомірним рішення УПФУ у Миронівському районі Київської області щодо відмови у перерахунку пенсії позивача та зобов'язано УПФУ у Миронівському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 у розмірі 85 % заробітної плати відповідної посади за останнім місцем роботи (старшого державного виконавця Миронівського ВДВС у Київській області) у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно постанови КМУ від 06.04.2016 р. № 292 та довідки ГТУЮ у Київській області від 22.11.2016 р. № 363, починаючи з 22.11.2016 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 27.06.2001 р. позивач перебуває на обліку УПФУ у Миронівському районі Київської області та отримує пенсію державного службовця на підставі Закону України «Про державну службу» у розмірі 85 % від заробітної плати.

22.11.2016 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку її пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати за посадою, яку вона займала до виходу на пенсію.

08.12.2016 р. відповідачем прийнято рішення № 80 про відмову в перерахунку пенсії позивача з тих підстав, що чинним законодавством проведення такого перерахунку не передбачено, а отже, відсутні підстави для його здійснення.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача неправомірним, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок її пенсії на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на момент призначення їй пенсії, і рішення відповідача про відмову позивачу у перерахунку її пенсії є протиправним.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-ХІІ), «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі - Постанова № 865), постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, яка була чинною до 01.01.2015 р., передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У п. 4 Постанови № 865 у попередній редакції було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, установлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання «заслужений», за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію.

За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

На підставі Постанови № 1013 зазначений пункту Постанови № 865 було виключено.

Згідно зі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній з 01.01.2015 р. до 01.05.2016 р., умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Станом на листопад 2016 року вказана стаття Закону № 3723-ХІІ втратила чинність.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким у свою чергу, не передбачено право державних службовців на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшення грошового забезпечення працюючих осіб.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом до 01.01.2015 р., а саме статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ у відповідній редакції, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось і станом на листопад 2016 року воно не регламентувало ані права особи на перерахунок її пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого державного службовця, ані порядок і умови здійснення такого перерахунку.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що пенсія позивачу призначена на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, а її перерахунок позивач просить здійснити за ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, яка до 01.01.2015 р. дійсно передбачала можливість перерахунку пенсії державного службовця в разі підвищення розміру заробітної плати особи, працюючої на аналогічній посаді, і пунктом 4 Постанови № 865 визначались умови такого перерахунку.

Разом з тим, на момент збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця за посадою, з якої позивач вийшла на пенсію, та на момент її звернення до відповідача із заявою від 22.11.2016 р. щодо перерахунку її пенсії з цих підстав, законодавство змінилося, стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ взагалі втратила чинність, а Постанову № 865 було викладено в іншій редакції, яка не закріплює права особи на перерахунок пенсії з цих підстав, і жодним іншим нормативно-правовим актом також не визначено, ані таке право особи, ані порядку (механізму) перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати та умов його здійснення.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії на підставі довідки від 22.11.2016 р. № 365 не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, а у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 484/1671/16-а, від 26 грудня 2016 року у справі № 697/1840/16-а, від 27 грудня 2016 року у справі № 697/1845/16-а.

При цьому, колегія суддів зазначає, що прийняття відповідачем рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача не призвело до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист, а також суд звертає увагу на те, що як було встановлено вище, право на пенсію позивач набула не на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, за якою вона просить здійснити її перерахунок, а на підставі іншої законодавчої норми - ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, і в даному випадку зміна редакції ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ, а в наступному втрата нею чинності, є зміною законодавства, що у свою чергу змінює соціально-економічні права певного кола осіб.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ і Постанови № 865 у редакції, що втратила чинність, як вона просить у своєму адміністративному позові, та приймає до уваги доводи апелянта щодо зміни законодавства.

Крім того, колегія суддів встановила, що у своєму адміністративному позові ОСОБА_2 просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії з 01.05.2016 р. /Т. 1 а.с.7/.

З даним адміністративним позовом позивач звернулась до суду 09.12.2016 р. /Т.1 а.с.2/.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата, тобто позивач, отримуючи пенсію кожного місяця, зокрема у період з 01.01.2015 р. по 15.06.2016 р. включно, була обізнана щодо її розміру.

При цьому, підставою для звернення до суду стало підвищення заробітної плати працюючих державних службовців за постановами КМУ від 09.12.2015 р. № 1013 та від 06.04.2016 р. № 292, які є нормативно-правовими актами, що був оприлюднений в офіційних виданнях, зокрема в Урядовому кур'єрі від 15.12.2015 р. № 234 і від 15.04.2016 р. № 72 відповідно та в Офіційному віснику України від 25.12.2015 р. № 100 і від 26.04.2016 р. № 31 відповідно, а отже позивач мала реальну можливість завчасно ознайомитися з вказаними постановами КМУ, подати відповідну заяву до органів ПФУ та в разі відмови звернутися до суду з відповідним позовом у межах шестимісячного строку.

Однак, як було встановлено вище позивач звернулась до суду з даним позовом лише 09.12.2016 р., тобто з пропуском строку, визначеного у ч. 2 ст. 99 КАС України, за відсутності жодних поважних причин для його поновлення, а отже, позовні вимоги за період з 01.05.2016 р. по 08.06.2016 р. включно підлягають залишенню без розгляду, що помилково не було встановлено судом першої інстанції та призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому, а тому, рішення суду в частині вирішення позовних вимог за період з 09.06.2016 р. підлягає скасуванню на підставі ст.202 КАС України, а в частині позовних вимог за період з 01.05.2015 р. по 08.06.2016 р. включно -скасуванню на підставі ч. 1 ст. 203 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області задовольнити частково, а постанову Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за період з 01.05.2015 р. по 08.06.2016 р. включно залишити без розгляду, а в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області - задовольнити частково.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2016 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.05.2015 р. по 08.06.2016 р. включно - залишити без розгляду.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06.03.2017 р.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.