Справа № 826/13839/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Київ К/800/29055/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Донця О.Є.
Голяшкіна О.В.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представників:позивача - Новохацька В.В. відповідача - Добров О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюКиївської міжрегіональної митниці
напостанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014р.
у справі№ 826/13839/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ТВК ВЕКТОР-ВС»
доКиївської міжрегіональної митниці
провизнання незаконними та скасування рішень
ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ТВК Вектор-ВС» звернулось з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів України про коригування митної вартості товарів від 12 липня 2013 року № 100270000/2013/300135/2, та зобов'язати прийняти нове рішення із зазначенням заявленої позивачем митної вартості та стягнути помірно сплачене державне мито за ввезення товару у розмірі 8768,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014р., позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товарів № 100270000/2013/300135/2 від 12.07.2013 р.

На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014р. надійшла касаційна скарга Київської міжрегіональної митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 1 червня 2013 року був укладений зовнішньоекономічний контракт № ТVК00038/13 між Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВК ВЕКТОР-ВС» та компанією HALCOR Metal Works S.A. на поставку товару у відповідності з Додатками, що є невід'ємною частиною Контракту. Відповідно до Додатку, що є невід'ємною частиною Контракту, та відповідно до рахунку (інвойсу), постачальник зобов'язався поставити труби та трубки мідні у кількості 16 365 кг. (нетто) за ціною 6,36 Євро за 1 (один) кілограм.

Позивач ввозив на митну територію України вказані товари, визначивши при цьому в митній декларації № 100270000/2013/169969 від 12.07.2013 року їх митну вартість відповідно до першого методу (контрактною ціною), який передбачено частиною 1 ст. 57 Митного кодексу України. Однак, Київська міжрегіональна митниця Міністерства доходів і зборів України відмовила позивачу в прийнятті такої митної декларації № 100270000/2013/169969 від 12.07.2013 року, вказуючи на невірно розраховану митну вартість та невірно вибраний метод її розрахунку.

У зв'язку з наведеним, Київською регіональною митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100270000/2013/300135/2 від 12.07.2013 року, із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості, за наслідками якого позивачем, з метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання за визначеною митним органом митною вартістю ввезеного товару, було надмірно сплачено ввізного мита у розмірі 8 768,07 грн.

Отже, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару.

Розглядаючи справу та задовольняючи частково позовні вимоги суди дійшли висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012р. (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналізуючи зміст наведених законодавчих норм слід дійти висновку, що митний орган має право вимагати надання додатковий документів лише у разі, якщо документи, зазначені у ч.2 ст. 53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з вантажною митною декларацією ТОВ «ТВК Вектор-ВС» до Київської міжрегіональної митниці були надані: зовнішньоекономічний контракт № ТVК00038/13 від 01 червня 2013 року та Специфікацію до Контракту; рахунок (інвойс) № 90069015/13 від 04 липня 2013 року, калькуляцію, метод розрахунку вартості продукції з печаткою виробника; сертифікат походження товару, завірений печаткою заводу-виробника; договір транспортного експедирування в міжнародному сполученні № А-556-С від 03 липня 2013 року; рахунок-фактуру від перевізника ТОВ «ДСВ Україна»; довідку від перевізника про транспортні видатки до кордону; графік Лондонської біржі кольорових металів (графік динаміки цін на мідь); прайс-лист виробника.

Представнику ТОВ «ТВК Вектор-ВС» було запропоновано додатково надати договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) митна вартість товару якого визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами контракту; виписку з бухгалтерської документації; каталоги специфікації прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики, підготовлені спеціальними експертними організаціями; митну декларацію країни відправлення.

Разом з тим, представник відповідача в письмових запереченнях на адміністративний позов не пояснив які саме були підстави для висновку про те, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Наявність обґрунтованого висновку про такі обставини є обов'язковою передумовою для витребування у позивача додаткових документів.

Натомість відповідач послався на те, що у поданому до митного оформлення інвойсі від 19 травня 2013 року № Т1305-001 зазначені банківські реквізити на оплату, що не відповідають реквізитам отримувача, зазначеним у контракті від 05 квітня 2013 року № L-5/13. Як раніше зазначалося, позивач додав до митної декларації зовнішньоекономічний контракт № ТVК00038/13 від 01 червня 2013 року та рахунок (інвойс) № 90069015/13 від 04 липня 2013 року. Контракт від 05 квітня 2013 року № L-5/13 та інвойс від 19 травня 2013 року № Т1305-001 позивач не укладав та, відповідно, до митного органу не подавав.

Отже, з аналізу вищенаведених вимог законодавства слід дійти висновку, що митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні усунути сумніви у правильності визначення митної вартості товарів. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч діючому законодавству, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару.

Сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів.

Щодо посилання митного органу на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, то самі по собі відомості згаданої системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: