Справа № 191/4118/16-а(2-а/191/51/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2017 рокусправа № 191/4118/16-а(2-а/191/51/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року у справі №191/4118/16-а (2а/191/51/16) за позовом ОСОБА_1 до Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії,-

в с т а н о в и в :

26 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати неправомірними дії Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 06.07.2015 року та зобов'язати Синельниківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області поновити та виплачувати пенсію позивачу з 06.07.2015 року, призначену відповідно до Закону.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що зміна пенсійного законодавства, яка мала місце з 01.04.2015 року, має застосовуватись до нових правовідносин в системі пенсійного страхування державних службовців, які виникли після 01.04.2015 року, та не може скасовувати право особи на довічно призначену пенсію, яке виникло до набрання чинності змін пенсійного законодавства.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині повнолення виплати пенсії починаючи з 06 липня 2015 року по 25 лютого 2016 року залишено без розгляду.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 26 лютого 2016 року та зобов'язано Синельниківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 26 лютого 2016 року, призначену відповідно до Закону.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до Закону України від 02.03.2015 року №213-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, державним службовцям, посадовим особам органів місцевого самоврядування самоврядування, працівникам прокуратури, суддям, народних депутатам (крім інвалідів І і ІІ групи, інвалідів ІІ групи і учасників бойових дій, сімей загиблих військовослужбовців), у період їх роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за спеціальними законами, пенсії не виплачуються, Законом України від 24.12.2015 року №911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тимчасово продовжено вказані заходи до 31.12.2016 року. Отже, на думку відповідача, згідно із чинним пенсійним законодавством підстави для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 - відсутні.

З урахуванням ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2016 року про залишення частини позовних вимог, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах позовних вимог за період з 26.02.2016 року.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, в межах вимог адміністративного позову за період з 26.02.2016 року, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, якій призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про державну службу», позивач перебуває на обліку в Синельниківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

ОСОБА_1 після виходу на пенсію продовжує працювати в органах місцевого самоврядування та має 10 ранг V категорію посад посадової особи органу місцевого самоврядування, у зв'язку з цим, відповідачем було припинено їй виплату пенсії.

12 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про пояснення причин невиплати їй пенсії та вжиття заходів щодо поновлення виплати пенсії.

Листом від 12 серпня 2016 року №Г-51/02/09 Синельниківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомило позивача, що оскільки вона працює на посаді державного службовця, призначена пенсію за віком не може бути виплачена відповідно до вимог Закону, однак після звільнення позивача з роботи виплата пенсії одразу буде поновлена.

Не погодившись з діями відповідача позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Верховною Радою України до 01.06.2015 року не було прийнято Закону про призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, позивачу скасовано пенсію державного службовця та має бути відновлено пенсію за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відтак, відповідачу слід поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 26.02.2016 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ, яким частину 7 статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 2 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, у частині сьомій статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року".

Згідно п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України "Про державну службу" поширювалась на органи і посадових осіб місцевого самоврядування лише в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

З 01 травня 2016 року втратив чинність Закон, який, у відповідності до п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» поширював свою дію на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд зазначає, ч 1 ст.2 ЗУ "Про службу в органах місцевого самоврядування» чітко визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Отже, правовий статус посадової особи органу місцевого самоврядування встановлений законодавством, що регулює суспільні відносини з приводу діяльності органів місцевого самоврядування в України, а не іншими нормативно-правовим актами, в тому числі ЗУ «Про державну службу»

При цьому, саме із отриманням статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, а не з правом на призначення спеціальних пенсій, законодавець пов'язує факт припинення виплати пенсії особі, яка працює в органах місцевого самоврядування, про що прямо зазначено в п. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, з 01 січня 2016 року єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі в органах місцевого самоврядування. Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо можливості задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії з 26.02.2016 року, оскільки позивач продовжує працювати в органах місцевого самоврядування із присвоєнням відповідного рангу та категорії посад, вказане є безумовною обставиною для припинення виплати пенсії до часу звільнення особи з роботи.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статті 150 Конституції України, а також пункту 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015р. №911, та окремі положення ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» неконституційними не визнані, тобто є чинними та підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 21 зазначеного Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування», чинній на час виникнення спірних відносин, містить зобов'язання для органів ПФУ щодо припинення виплати будь-якого виду пенсії особам які працюють в органі місцевого самоврядування та не має жодних виключень щодо пенсіонерів, які отримують пенсію за віком.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутніми є підстави для поновлення виплати позивачу пенсії за віком з 26.02.2016 року в силу Закону.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову Синельниківського районного суду Дніпропетровської області - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Синельниківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року у справі № 191/4118/16-а (2а/191/51/16) - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст.. 21 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко