Справа № 174/709/16-а (2-а/174/45/2016)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2017 рокусправа № 174/709/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року про повернення адміністративного позову

у справі №174/709/16-а

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

про визнання неправомірними відмови, бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Вільногірський міський суд Дніпропетровської області з позовом до управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання неправомірними відмови та бездіяльності у нарахуванні допомоги, зобовязання здійснити дії щодо перерахунку, нарахуванню та виплати щорічної одноразової допомоги.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року позовну заяву повернуто заявникові на підставі статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до адміністративного позову, позивач просить визнати неправомірними бездіяльність Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику війни-учаснику бойових дій відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; відмову управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області щодо нарахування щорічної одноразової грошової допомоги та зобовязання відповідачів в межах компетенції здійснити дії щодо перерахунку, нарахуванню та виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня, як учаснику війни-учаснику бойових дій відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 травня 2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року позовну заяву залишено без руху, оскільки за змістом позову є незрозумілим хто відмовив позивачу у проведенні виплат, чи є управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області юридичною особою.

Також, як підставами для залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що у 2016 році йому нараховано та виплачено відповідачем разову грошову допомогу у розмірі 920 гривень та необхідність конкретизації пункту 3 прохальної частини позову, із зазначенням кому з відповідачів які дії необхідно вчинити.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунені недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. У разі якщо при прийнятті позовної заяви будуть виявленні обставини, які свідчать про недодержання позивачем вимог, передбачених законом для звернення до суду, і які перешкоджають відкриттю провадження у справі, то така позовна залишається буз руху.

Статтями 105, 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені форма і зміст адміністративного позову, вимоги до позовної заяви.

Пунктом 3 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у позовній заяві зазначається, зокрема, імя (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Залишаючи адміністративний позов без руху у звязку з невідповідністю вимогам пункту 3 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції посилався на те, що позивач зазначив відповідачем управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, а на підтвердження неправомірності дій останнього надав лист Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, тому, є незрозумілим є незрозумілим хто відмовив позивачу у проведенні виплат, чи є управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області юридичною особою, а відтак вказаний факт підлягає уточненню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже, право визначати відповідача за позовом належить позивачу (навіть у тому випадку, якщо суд вважає, що відповідач за позовом є неналежним) і суд не вправі, обмежувати право позивача на судовий захист.

Таким чином, пред'явлення позову не до тієї особи, яка, на думку суду, повинна відповідати за позовом є підставою для заміни неналежного відповідача чи залучення другого відповідача, відповідно до вимог частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може вважатися недоліком позовної заяви.

Крім того, частиною 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, а в разі неможливості зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості їх подання, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Залишаючи позовну заяву без руху з підстави того, що позивач не подав доказу того, що у 2016 році йому нараховано та виплачено відповідачем разову грошову допомогу у розмірі 920 гривень, суд першої інстанції не враховано положення частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено вжиття судом передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Також, відповідно до статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України сторони мають право надавати докази та брати участь у їх досліджені, статтею 111 Кодексу адміністративного судочинства України суд наділений повноваженнями у попередньому судовому засіданні з'ясувати якими доказами позивач обґрунтовує свої вимоги та встановити строк для їх надання.

У разі, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів, що передбачено частиною 6 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції, звертає увагу на недоцільність залишення позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними, і можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду судом першої інстанції і не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі.

Отже, неподання позивачем доказу виплати відповідачем разової грошової допомоги, який може бути витребуваний судом, не може виступати підставою для залишення адміністративного позову без руху.

Щодо необхідності конкретизації позовної вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Разом з цим, позивач викладає прохальну частину позовної заяви на власний розсуд та в залежності від того, як останній розуміє порушення своїх прав.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 111 Кодексу адміністративного судочинства України у разі незрозумілості позовних вимог суд першої інстанції має можливість уточнити позовні вимоги.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про формальний підхід суду першої інстанції у застосуванні норм статтей 105-106 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням того, що одним з принципів адміністративного судочинства є офіційність з'ясування всіх обставин справи, яка полягає у обовязку суду вжиття передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, приймаючи до уваги, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим залишення адміністративного позову без руху.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ухвала Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року про залишення адміністративного позову без руху позивачем не оскаржувалася; не виконана ним з підстав невідповідності вимогам Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням встановлених обставин, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржуване рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 199, частиною 1 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з помилковим застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання в частині повернення адміністративного позову, тому її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Керуючись статтями 197, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим