Справа № 328/628/17
Суддя: Петренко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2017 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2, третя особа головний державний виконавець Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3, про оскарження дій субєкта владних повноважень,-

встановила:

06 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2, третя особа головний державний виконавець Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3, про оскарження дій субєкта владних повноважень. В позові позивач просить визнати протиправними дії субєкта владних повноважень секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2, визнати нечинним виконавчий лист від 08.11.2016 року по справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн. направлений до Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області та відкликати його.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що 08 листопада 2016 року секретар Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 згідно виконання своїх посадових обовязків секретаря судового процесу поза судовим процесом підготувала та направила до Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області виконавчий лист по цивільній справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн. У виконавчому листі секретар Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 вказала в якості боржника його анкетні дані, боржником зазначила ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, хоча він не є стороною провадження у цивільній справі. Згідно виконавчого листа державним виконавцем Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження і вчинено необхідні дії до виконання рішення суду. Він звертався до виконавчої служби, але йому повідомлено, що виконавча служба діяла законно. Він звернувся до голови Токмацького районного суду Запорізької області з заявою про відкликання вказаного виконавчого листа по цивільній справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) оскільки в ньому допущено технічну помилку, але ним отримано листа за підписом в.о. керівника апарату Токмацького районного суду Запорізької області про те, що його заява не може бути розглянута.

Вважає дії секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 протиправними, оскільки призвели до того, що відносно нього відкрито виконавче провадження, заарештовано банківський рахунок на якому знаходяться соціальні виплати на неповнолітню дитину, його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Розглянувши даний адміністративний позов суддя вважає, що дана справа не є справою адміністративної юрисдикції, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; 5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова особа чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 КАС України, адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, що передбачено в п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Згідно п.9 ч.1 ст.3 КАС України, відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Конституція України, закріпивши право людини і громадянина на судовий захист своїх прав і свобод, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.2. ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Таким чином, для того, щоб спір міг бути віднесений до публічно-правового спору, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, має бути, щоб спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності випливали з рішень, дій чи бездіяльності виконаних чи невиконаних суб'єктом владних повноважень при здійсненні ними саме владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, а не з інших підстав.

ОСОБА_2 працює на посаді секретаря Токмацького районного суду Запорізької області з 21 червня 2013 року, що підтверджується наказом про переведення від 21 червня 2013 року № 24-к/ос. До її посадових обовязків, зокрема входить видача, облік реєстрація та направлення виконавчих документів до відповідних органів на виконання по цивільним та адміністративним справам (п. 2.6. Посадової інструкції секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2В.).

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області (судді Ушатого І.Г.) перебувала цивільна справа № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою. По даній справі 21 квітня 2016 року ухвалено заочне рішення, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

Заочне рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року набрало чинності.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист.

08 листопада 2016 року секретар Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2 підготувала та направила до Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області виконавчий лист по цивільній справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн.

Вказаний виконавчий лист підписано і суддею Токмацького районного суду Запорізької області Ушатим І.Г. та скріплено печаткою суду.

Відповідно до положень ст. 368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Підставою для виконання суб'єктом державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судового рішення, що набрало законної сили, є його примірник в електронній формі, надісланий суб'єкту державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженому Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчі документи про стягнення судового збору надсилаються судом до органів державної виконавчої служби.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Нормативно-правові акти - це акти управління, які встановлюють, змінюють та припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані та тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях, і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застування.

Натомість, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Дія - активна поведінка суб'єкта владних повноважень (органу чи посадової особи).

Бездіяльність - не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб'єкт владних повноважень повинен вчинити. Бездіяльність - це, як правило, пасивна поведінка.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Під час розгляду таких спорів судам необхідно враховувати, що до правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду), та рішення державних виконавців чи/або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби під час здійснення ними виконавчого провадження ( п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 6 березня 2008 року N 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ»).

У тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними, а в разі оскарження нормативно-правового акта - визнання його нечинним. При цьому вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містить різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Згідно з частиною другою статті 368 Кодексу, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчими документами є виконавчі листи, які видаються судами за кожним судовим рішенням, що набрало законної сили, та ухвали судів у цивільних та інших справах. Відповідно до цих положень на виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи, відкривається виконавче провадження. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Виходячи з положень ст. 17 КАС України виконавчий лист не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії.

Суддя доходить висновку, що суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінській функції і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

З приводу подібних спірних правовідносин свою позицію у Рішенні від 23 травня 2001 року N 6-рп/2001 висловив Конституційний Суд України, який зазначив, про те, що судам не підвідомчі скарги «на акти і дії службових осіб... суду, якщо законодавством встановлено інший порядок оскарження». Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржуються дії секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2, яка підготувала та направила до Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області виконавчий лист по цивільній справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн.

Вказаний виконавчий лист підписано і суддею Токмацького районного суду Запорізької області Ушатим І.Г.

В даному випадку на виконання рішення суду по справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) Токмацьким районним судом Запорізької області 08.11.2016 року видано виконавчий лист.

В позові позивач просить визнати протиправними дії субєкта владних повноважень секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2, визнати нечинним виконавчий лист від 08.11.2016 року по справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн. направлений до Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області та відкликати його.

В статті 369 ЦПК України передбачено вимоги щодо оформлення виконавчого листа, виправлення помилки в ньому та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень ст.. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно з абзацом 6 п. 21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - при невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження» заявникові роз'яснюється право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність до закону. Зазначене питання вирішується судом на підставі статті 369 ЦПК, а якщо відсутні відповідні відомості в судовому рішенні - то відповідно до вимог статті 220 ЦПК.

Відповідні заяви розглядаються у межах розглянутої судом справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що такі рішення, дії чи бездіяльність суду можуть бути оскаржені за правилами того ж самого судочинства, які застосовуються при розгляді справи.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (стаття 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» N 6 від 12 червня 2009 року з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів Пленум Верховного Суду України постановив дати судам таке роз'яснення, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Враховуючи положення п. 22 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20 травня 2013 року N 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», де зазначено, що відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20 травня 2013 року N 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Як вже зазначалося вище в позові позивач просить визнати протиправними дії субєкта владних повноважень секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2, визнати нечинним виконавчий лист від 08.11.2016 року по справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн. направлений до Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області та відкликати його.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предявлений позов не є адміністративним, а заявлені вимоги не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену під час його оформлення або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідні заяви розглядаються у межах розглянутої судом справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що такі рішення, дії чи бездіяльність суду можуть бути оскаржені за правилами того ж самого судочинства, які застосовуються при розгляді справи.

Поданий до суду адміністративний позов стосується дій працівників суду повязаних з видачею виконавчого листа у цивільній справі № 328/3707/15-ц (2/328/665/16-ц) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 7 557,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 762,80 грн., вказана діяльність суду, пов'язана з розглядом конкретної справи, не належить до управлінської діяльності, а відноситься до процесуальної, і тому даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

За приписами частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, на підтвердження вказаного положення Європейський суд з прав людини в рішенні від 25.02.1993 року у справі «Добертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 109 вказаного Кодексу покладено на адміністративний суд обовязок, в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких обставин, та враховуючи вищенаведені норми права, даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження в цій справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 109, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до секретаря Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_2, третя особа головний державний виконавець Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3, про оскарження дій субєкта владних повноважень.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: