Справа № 742/587/17
Суддя: Коротка А. О.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/31/17
Єдиний унікальний № 742/587/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коротка А.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій відповідача щодо припинення їй виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та про зобов'язання поновити їй виплату цієї пенсії з 08.12.2016 року в повному обсязі.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона з 08.12.2016 року перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, як отримувач пенсії відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону Украни «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: жінки, які народили п'ятеро і більше дітей та виховували їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховували їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Станом на день призначення пенсії позивачка працювала на посаді провідного спеціаліста управління праці та соціального захисту населення та відповідно до Закону України «Про державну службу» є державним службовцем.

З дня призначення їй пенсії, тобто з 08.12.2016 року, відповідачем виплату пенсії позивачці було припинено, у зв'язку з чим 07.02.2017 року вона звернулася до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про надання їй роз'яснення щодо припинення виплати пенсії, на яку листом №22/10/Б-3 від 09.02.2017 року отримала відповідь про те, що їй, як державному службовцю, пенсія не виплачується на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIIІ та ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року №911-VІІІ, а підстави поновлення пенсії виникнуть у разі звільнення з роботи.

Такі дії відповідача позивачка вважає неправомірними, дискримінаційними та такими, що порушують її конституційні права, саме тому і звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 24.02.2017 року було відкрито скорочене провадження у справі.

Представником відповідача у встановлений законом строк з дня одержання такої ухвали та копій документів було подано письмове заперечення, в якому він не погоджується з позовними вимогами та просить суд відмовити позивачці у задоволенні позову повністю (а.с.20-21).

Розгляд справи проведено в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, у строки, встановлені п.4 ч.5 ст.183-2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.15) позивачка має дочку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до копії довідки МСЕК серії АВ №0119509 (а.с.16) є інвалідом з дитинства (ІІІ група).

Так, з 08.12.2016 року ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», її страховий стаж становить 32 роки 04 місяці 27 днів.

Як вбачається з копії заяви від 07.02.2017 року (а.с.4), позивачка зверталася до відповідача з вимогою про надання роз'яснень у зв'язку з припиненням виплати їй пенсії.

Відповідно до копії листа №22/10/Б-3 від 09.02.2017 року відповідач надав ОСОБА_1 роз'яснення, що припинення виплати їй пенсії пов'язано з тим, що вона є державним службовцем, а тому виплата пенсії з 08.12.2016 року їй була припинена через вступ у законну силу ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року, відповідно до якого ст.37 ЗУ «Про державну службу», а саме: ч.4 замінено чотирьма частинами такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №911-VІІІ від 24.12.2015 року та №1774-VІІІ від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дію ст.37 ЗУ «Про державну службу» було продовжено до 31 грудня 2016 року, а також внесено зміни у ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких встановлено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 01.01.2017 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Виключення з вказаного правила становлять лише інваліди І та ІІ груп, інваліди війни ІІ групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, згідно з ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

А відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пунктом 1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

В частині 2 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже, органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення їх до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Станом на 08.12.2016 року посада, на якій працює позивачка, дійсно давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем і було припинено виплату їй пенсії з 08.12.2016 року.

Однак відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року прийнятий так і не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не мають призначатися.

Крім цього, в тексті згаданого Закону чітко визначено: «з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України».

Отже, з цієї дати на позивачку не поширюються встановлені ч.1 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01.06.2015 року робота позивачки на її займаній посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Посилання відповідача на ст.47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

За правилами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи саме з цих юридичних засад, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки є цілком обґрунтованими.

Враховуючи все викладене вище, суд вважає, що безпосередньо діями відповідача порушено право позивачки на соціальний захист, гарантоване їй ст.46 Конституції України, обмеження якого, виходячи з проведеного вище аналізу чинного законодавства, є просто недопустимим.

У ч.1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачем на виконання вимог ст.71 КАС України не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не має права на поновлення виплати їй раніше призначеної пенсії, які і не встановлено підстав для відмови позивачці у поновленні такої виплати.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача є протиправними, та переконаний у тому, що виплата призначеної позивачці пенсії відповідно до п.3 Прикунцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 08.12.2016 року підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю будь-яких підстав для її невиплати, оскільки захистити її соціальні права та інтереси іншим шляхом, ніж відновленням виплати такої, суд вважає неможливим.

Згідно з ч.2 ст.256 КАС Україн суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.2, 4, 8, 9, 11, 69-71, 158-163, 183-2,186, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання поновити виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення з 8 грудня 2016 року виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Прилуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити з 8 грудня 2016 року виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постанова в частині виплати пенсії за один місяць підлягає до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.О.Коротка