Справа № 344/8233/16-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/8233/16-а
Провадження № 2-а/344/36/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області

до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області

третя особа Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

про визнання незаконними та скасування окремих положень рішення Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013р. №1231-38

У судовому засіданні 02 березня 2017 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (надалі - «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (надалі - «Відповідач»), третя особа - Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (надалі - «Третя особа») про визнання незаконним та скасування пунктів 1.4 та абзацу 2 пункту 7.3 Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38.

Позовні вимоги мотивовані тим, що пункти 1.4 та абзац 2 пункту 7.3 Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38, є незаконними, оскільки не відповідають імперативним положенням статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, як зазначив представник Позивача в судовому засіданні, ані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», ані будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено можливості укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту поза межами строку, встановленого частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Враховуючи зазначене, положення оскаржуваних пунктів, які передбачають право виконавчого комітету або фінансового управління звернутися до суду із вимогою щодо укладення договору і після введення об'єкта до експлуатації, на думку представника Позивача, суперечать вимогам закону, а тому підлягають скасуванню.

Представник Відповідача - Івано-Франківської міської ради, - в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов.

Як зазначив представник Відповідача в судовому засіданні, при прийнятті оскаржуваних пунктів Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38, Івано-Франківська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Крім того, представник Відповідача покликався на те, що оскаржуваними пунктами рішення гарантовано право на судовий захист, яке є ключовим правовим інститутом, що забезпечує поновлення порушених, невизнаних чи оспорюваних прав та інтересів особи, а, відтак, втручання у здійснення такого права або обмеження його певними строками є незаконним.

Третя особа - Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, - явку уповноваженого представника до суду не забезпечило, про дату та час судового засідання повідомлене належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали та заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до вимог частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Таким чином, особа має право оскаржити нормативно-правовий акт не лише тоді, коли щодо неї застосовано цей акт, а й на майбутнє - щоб запобігти такому застосуванню, але за умови, що така особа є суб'єктом відповідних правовідносин.

Враховуючи вимоги вищевказаного положення Кодексу адміністративного судочинства України, позивач повинен довести факт застосування до нього оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що він є суб'єктом відповідних відносин, на які поширює дію цей акт.

В обґрунтування того, що Позивач є суб'єктом правовідносин, в яких застосовується оскаржувані пункти Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38, представником Позивача надано Суду копії судових рішень, прийнятих в порядку господарського судочинства, зі змісту яких вбачається факт застосування до Позивача оскаржуваного в частині нормативно-правового акту.

Таким чином, оскільки Позивач є суб'єктом, на якого поширює дію Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38, а тому Позивач має право на оскарження відповідних пунктів вищевказаного рішення.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності з метою забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів врегульовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частин 1-3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є:

1) розмір пайової участі;

2) строк (графік) сплати пайової участі;

3) відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

18 жовтня 2013 року Івано-Франківською міською радою прийнято Рішення від № 1231-38 «Про Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», яким затверджено в новій редакції Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» від 28.02.2012 року.

Відповідно до пункту 1.1 Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» (надалі - також «Положення») Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (далі - Положення) розроблено на підставі Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», Бюджетного кодексу України, зі змінами і визначає порядок і умови залучення коштів для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська з урахуванням функціонального призначення об'єктів будівництва; регулює організаційно-правові відносини, пов'язані з оформленням договорів про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 Положення замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь. 1.3. Замовник зобов'язаний повідомляти виконавчий комітет про будь-які вчинені ним дії щодо забудови земельної ділянки, відповідно до діючого законодавства та звернутися про укладання Договору на пайову участь.

В разі, якщо замовник не звернувся про укладання Договору та не підписав у встановлені терміни, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладання Договору в судовому порядку (пункт 1.4 Положення).

Розділом 7 Положення врегульовано порядок та умови укладання договору.

Зокрема, відповідно до пункту 7.3 Положення договір укладається за умови прийняття позитивного рішення виконкому, не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта в експлуатацію.

В разі відсутності звернення замовника щодо укладання договору про пайову участь в строк, передбачений п. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконавчий комітет або фінансове управління вживає всіх необхідних заходів щодо укладення договору, в тому числі і після введення об'єкта в експлуатацію.

Пункт 1.4 та абзац другий пункту 7.3 Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38, Позивач вважає незаконними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Суб'єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так і повноваження, які є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань).

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Іншими словами, при виконанні поставлених перед адміністративним судочинством завдань адміністративний суд перевіряє законність та обґрунтованість реалізації органом публічної адміністрації, його посадовою чи службовою особою компетенції (наданих законом повноважень). Критеріями такої перевірки є: відповідність оскаржуваного акта приписам, що встановлені у законі; дотримання органом меж повноважень, наданих йому законом; дослідження органом передбачених у законі обставин, що є підставою прийняття акта; збереження чинності законом, на основі якого прийнято акт; відсутність спотворення змісту закону, що покладений в основу рішення; додержання правил, строків, форми та процедури прийняття акта.

Так, чинним законодавством України про містобудівну діяльність, зокрема, статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачено обов'язок забудовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (яка полягає в укладенні договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури), крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 40 даного закону.

Частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Вказаною нормою права встановлено конкретний строк, протягом якого повинен бути укладений договір про пайову участь в разі подання замовником звернення про укладення такого договору та його реєстрації.

Суд звертає особливу увагу на те, що вказана норма права визначає виключно строк укладення договору про пайову участь в разі наявності зареєстрованого звернення замовника щодо укладення договору.

В той же час, нормативного регулювання порядку укладення договору про пайову участь замовників будівництва в разі невиконання ними передбаченого законом обов'язку щодо укладення договору про пайову участь (відсутності відповідного звернення), стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не містить.

В той же час, оскаржуваним пунктом 1.4 Положення визначено, що в разі, якщо замовник не звернувся про укладання Договору та не підписав у встановлені терміни, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладання Договору в судовому порядку.

Крім того, абзацом другим пункту 7.3 Положення визначено, що в разі відсутності звернення замовника щодо укладання договору про пайову участь в строк, передбачений п. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконавчий комітет або фінансове управління вживає всіх необхідних заходів щодо укладення договору, в тому числі і після введення об'єкта в експлуатацію.

Вказаними нормами Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38, закріплено право виконавчого комітету або фінансового управління звернутися до суду із вимогою про укладення договору про пайову участь, як і вживати всіх необхідних заходів щодо укладення договору, в тому числі і після введення об'єкта в експлуатацію.

Право на звернення до суду є абсолютним та одним із основоположних прав кожної особи (фізичної та юридичної) і будь-яке обмеження такого права, в тому числі встановлення відповідного кінцевого строку реалізації такого права, є неприпустимим.

В контексті зазначеного Суд звертає увагу на нетотожність таких інститутів як право на звернення до суду і захист порушеного права в судовому порядку, оскільки останнє може обмежуватися встановленими процесуальними законами строками звернення до суду (строками позовної давності), тобто строками, протягом яких особа може отримати судовий захист порушеного права.

В той же час, право звернутися до суду має кожна особа, і відмова у можливості реалізації такого права є неприпустимою.

Враховуючи вищевикладене, Суд не вбачає у положеннях пункту 1.4 та абзацу 2 пункту 7.3 оскаржуваного Положення невідповідності чи суперечності вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» або положенням інших нормативно-правових актів, оскільки положення даних норм оскаржуваного Положення спрямовані на забезпечення ефективності управління у сфері містобудівної діяльності (забезпечення контролю за виконання замовними будівництва їх обов'язку взяти участь у розвитку інфраструктури населеного пункту).

Крім того, системний аналіз змісту частини 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не свідчить про існування нормативного обмеження певним строком права виконавчого комітету чи фінансового управління на звернення до суду в разі невиконання замовником будівництва вимог закону щодо укладення договору про пайову участь.

Суд повторює, що такий строк частиною 9 статті 40 вказаного закону встановлено лише за умови наявності зареєстрованого звернення замовника будівництва щодо укладення відповідного договору.

Крім того, як вже було зазначено, обмеження права особи на саме звернення до суду певним строком є неприпустимим.

В той же час, застосування строку позовної давності, застосування положень нормативно-правових актів щодо строків вчинення відповідних дій, входить до компетенції відповідного суду при розгляді конкретної справи, зокрема, справи про спонукання до укладення договору про пайову участь.

Відтак, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що належних доводів, які б свідчили про незаконність оскаржуваних пунктів Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18 жовтня 2013 року №1231-38, представником Позивача не наведено, а Судом таких обставини не встановлено.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, який заперечував проти позову, виконано обов'язок щодо доведення правомірності прийнятих пунктів оскаржуваного в частині рішення.

Стосовно посилання представника Відповідача на пропуск Позивачем шестимісячного строку звернення до суду, Суд вважає за необхідне зазначити про те, що строки позовної давності встановлені для захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Необґрунтованість та безпідставність позовних вимог (відсутність порушеного права) є підставою для відмови в задоволенні позову по суті.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158-163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.