Справа № 522/15721/16-а
Суддя: Погрібний С. О.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/22/17
П О С Т А Н О В А

Іменем УКРАЇНИ

(повний текст)

"6" березня 2017 року

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого - судді Погрібного С.О.,

за секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради та одеського міського голови Геннадія Леонідовича Труханова про визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди, за участі третіх осіб - Одеської обласної державної адміністрації та Українського інституту національної пам'яті, -

в с т а н о в и в :

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, наданої суду 03.10.2016 року, звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради та одеського міського голови Геннадія Леонідовича Труханова із такими вимогами:

визнати незаконною бездіяльність Одеського міської ради, яка полягає у неприйнятті у встановлений п. 6 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» строк рішення про демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячені особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті та про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об'єктів топоніміки населених пунктів, а також інших географічних об'єктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму на території м. Одеси;

визнати незаконною бездіяльність одеського міського голови, яка полягає у неприйнятті у встановлений п. 6 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» строк розпорядження про демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячені особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті та про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об'єктів топоніміки населених пунктів, а також інших географічних об'єктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму на території м. Одеси;

стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 5 000,0 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди й вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову позивач посилався на такі обставини.

Верховною Радою України 09 квітня 2015 року прийнято Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки». Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 цього Закону останній набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 20 травня 2015 року; для органів місцевого самоврядування встановлений законом шестимісячний строк на його виконання сплив 21 листопада 2015 року й сплив також і строк на виконання вимог цього закону, встановлений для сільських, селищних й міських голів 21 лютого 2016 року.

Відповідач Одеська міська рада у встановлений шестимісячний строк рішення про демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, а також про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об'єктів топоніміки населених пунктів, а також інших географічних об'єктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму відповідно до абз. 1 п. 6 ст. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» не розглядала та не приймала.

У подальшому, протягом строку, встановленого абз. 2 та 5 п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» одеським міським головою відповідне розпорядження щодо перейменування об'єктів топоніміки або демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків не прийнято.

З огляду на вказані обставини, беручи до уваги порушення прав позивача як члена територіальної громади м. Одеси, ОСОБА_1. був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судове засідання з'явився представник позивача ОСОБА_2., вимоги адміністративного позову, з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог, підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів Ходаковська О.Ю. позов не визнала, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивача, вказуючи, зокрема, на забезпечення одеським міським головою та Одеською міською радою права усіх заінтересованих осіб, у тому числі і позивача, на участь у громадських слуханнях проекту рішення Одеської міської ради «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року №4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси».

Представник третьої особи - Одеської обласної державної адміністрації у останнє судове засідання не з'явився, втім в матеріалах справи наявні пояснення цього учасника справи, відповідно до змісту якої представник Одеської обласної державної адміністрації не заперечує проти задоволення вимог вказаного позову.

Суд вислухавши думку представників сторін, дослідив надані сторонами документи та матеріали справи, з'ясував фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, оцінив докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, дійшов висновку, за якими позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо фактичних обставин по справі.

Верховною Радою України 09 квітня 2015 року прийнято Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» (надалі - Закон).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» він набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 20 травня 2015 року - його опубліковано в газеті «Голос України».

Протягом встановлених Законом строків відповідачі його вимоги не виконали.

На виконання вимог вказаного закону 27 квітня 2016 року Одеською міською радою прийнято рішення № 638-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси», яким міська рада у відповідності до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи рекомендації історико-топонімічної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради та результати громадських слухань, враховуючи положення Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» вирішила внести зміни до вказаного рішення 2005 року шляхом перейменування:

- вулиці Піонерської у вулицю Академічну;

- вулиці Жовтневої Революції у вулицю Юхима Геллера;

- вулиці Комінтерної у вулицю Петра Лещенка;

- вулиці Петровського у вулицю Юхима Фесенка;

- вулиці Колгоспної у вулицю Йосипа Тимченка;

- вулиці Щорса у вулицю Святослава Ріхтера;

- вулиці Затонського у вулицю Давида Ойстраха;

- провулку Щорса у провулок Людмили Гінзбург;

- провулку Колгоспного 1-ого у провулок Сергія Уточкіна;

- провулку Колгоспного 2-ого у провулок Сергія Ейзенштейна;

- провулку Стахановського 1-ого у провулок Данила Крижанівського;

- провулку Стахановського 2-ого у провулок Аполона Скальковського;

- провулку Стахановського 3-ого у провулок Олександра Стрдзи;

- шосе Ленінградського у шосе Київське;

- парку Ленінського комсомолу у парк Савицький;

- провулку Колгоспного у провулок Різницький.

19 лютого 2016 року міським головою видано розпорядження № 118 «Про скликання громадських слухань щодо обговорення проекту рішення Одеської міської ради «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси», пунктом 1 якого скликано на 09 березня 2016 року о 16 год. 00 хв. відповідні громадські слухання у приміщенні кінозалу Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, Думська площа, 1.

Щодо обґрунтування права позивача на звернення з таким позовом.

В статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено правило, за яким завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог частини першої ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Положеннями статей 7, 140 та 141 Конституції України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» в Україні визнається та гарантується місцеве самоврядування, яке надає право територіальним громадам самостійно вирішувати питання місцевого значення, але в межах, визначених Конституцією і законами України.

Статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова, зокрема, забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, представляє територіальну громаду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Стаття 140 Конституції України встановлює, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - мешканців села, селища, міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в рамках Конституції і законів України.

Судом встановлено приналежність позивача до територіальної громади міста Одеси, вказане стороною відповідачів не оспорювалося й не заперечувалось.

Позивач як член територіальної громади міста Одеси має право брати участь у вирішенні питань місцевого значення в рамках Конституції і законів України. Так само позивач має право вимагати від усіх органів місцевого самоврядування виконання імперативних приписів Законів України в разі їх неналежного, несвоєчасного виконання, а також в разі невиконання таких приписів. Це право підлягає реалізації шляхом подання відповідних звернень до визначених органів місцевого самоврядування, безпосередньої участі у прийнятті рішень, а також шляхом звернення до суду за захистом власних прав та законних інтересів.

Визначаючи поняття охоронюваного законом інтересу суд має застосувати положення пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), справа № 1-10/2004, від 1 грудня 2004 року, № 18-рп/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України ( 1501-06 ) та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції ( 254к/96-ВР ) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи, що в ст. 3 Закону України Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» за позивачем як за громадянином України закріплено право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад, ним виявлено та реалізоване прагнення до користування конкретним нематеріальними благами. Ці блага пов'язані з реалізацією певних прагнень, спрямованих на реалізацію в місті Одесі вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки».

Суд має визнати, що кожен член територіальної громади міста Одеси наділений правом вимагати від відповідачів своєчасного виконання приписів наведеного Закону, оскільки в Україні запроваджено заборону пропаганди усіх видів символіки комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні.

Відповідно до ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Резюмуючи, суд має зробити наступний висновок щодо того, що позивач, як член територіальної громади міста Одеси, мав право бути заслуханим під час громадських слухань, що передували б прийняттю рішення Одеською міською радою, або виданню розпорядження одеським міським головою Геннадієм Леонідовичем Трухановим з приводу виконання вимог органами місцевого самоврядування Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки», а так само має право на такий позов та примусове виконання вимог зазначеного Закону відповідачами.

З огляду на вказане, аналізуючи у своїй сукупності зазначенні правові норми, суд дійшов висновку про підставність звернення позивача з цим позовом до Приморського районного суду м. Одеси та те, що позивач має достатній обсяг власних повноважень для звернення до суду з вказаними вимогами як член територіальної громади м. Одеси.

Щодо вимог про визнання бездіяльності відповідачів протиправними.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.8 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об'єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», імена фізичних осіб, ювілейні та святкові дати, назви і дати історичних подій юридичним особам та об'єктам права власності присвоюють, зокрема, сільські, селищні, міські ради - юридичним особам, майно яких перебуває у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, та об'єктам права власності, які за ними закріплені, а також вулицям, провулкам, проспектам, площам, паркам, скверам, бульварам, узвозам, проїздам, майданам, набережним, мостам.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до п 6 ст. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» № 317-VIІІ від 09.04.2015 року визначено Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку здійснити демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також в установленому порядку перейменувати райони у містах, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, проспекти, площі, майдани, набережні, мости, інші об'єкти топоніміки населених пунктів, а також інші географічні об'єкти, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму.

У разі якщо протягом зазначеного в абзаці першому цього пункту строку сільською, селищною, міською радою в установленому цим Законом порядку не прийнято рішення про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів чи інших об'єктів топоніміки населених пунктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, таке рішення у формі розпорядження приймається відповідним сільським, селищним, міським головою (або особою, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження) у тримісячний строк, що обчислюється з моменту закінчення строку, встановленого абзацом першим цього пункту. Таке розпорядження приймається з урахуванням вимог, встановлених цим Законом, статтею 3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об'єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», пропозицій громадськості, науковців та рекомендацій Українського інституту національної пам'яті.

Оцінка судом правової природи та характеру норм Закону, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд дійшов переконання, що у вказаному Законі встановлено саме імперативну за своїм змістом норму права, згідно з якою починаючи з моменту набрання ним чинності встановлено обов'язок для відповідача здійснити перейменування усіх тих топонімічних об'єктів, що у своїх назвах містять пропаганду символіки тоталітарних режимів.

Наведені положення є обов'язковими до виконання та не надають жодному з відповідачів повноважень їх виконувати виключно на власний розсуд, а так само не виконувати. При цьому, такі правила передбачають не строки для початку виконання вимог наведеного Закону, а встановлюють виключно строки завершення його повного та належного виконання. У зазначені строки виконання мали бути виконані усі підготовчі попередні дії суб'єктів владних повноважень разом з проведенням усіх необхідних консультацій та громадських обговорень.

Повноваження відповідачів за наведеним Законом не є дискреційними, а тому відповідачам надано строки для виконання його приписів.

Відповідачі - Одеська міська рада та міський голова є постійно діючими представницькими органами місцевого самоврядування, на діяльність яких повною мірою поширюється положення статті 19 Конституції України, згідно з частиною другою якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принциповим в розумінні наведеного положення Конституції України є Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року, № 7-рп/2009, справа N 1-9/2009 . згідно з п. 1 резолютивної частини якого Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою наведені приписи Закону не можуть розглядатися як такі, якими були віднесені до питань в межах власної компетенції органів місцевого самоврядування.

Зміст наведеного Закону підлягає розумінню у контексті його складової частини - Преамбули до нього, за змістом якої Верховна Рада України офіційно засудила комуністичний та націонал-соціалістичний (нацистський) тоталітарні режими в Україні, визначила правові основи заборони пропаганди їх символіки та встановила порядок ліквідації символів комуністичного тоталітарного режиму. Таке рішення не є суто політичним, а є політико-правовим, що створило для відповідачів як для підпорядкованих суб'єктів владних повноважень певні зобов'язання правового характеру, обов'язкові до виконання.

Під час визначення меж дискреційних повноважень, суд має виходити з того, що власні повноваження відповідачів полягають виключно в обранні іншої, аніж забороненої назви наведеним в Законі топонімічним об'єктам, в разі, якщо такі назви підпадають під перелік назв, визначений в Законі.

Відповідачі не вправі були відмовитися від виконання імперативних приписів Закону, а так само порушити встановлені в ньому строки.

При цьому виникнення права на виконання встановлених в Законі обов'язків в іншого суб'єкта владних повноважень не може розглядатися в якості підстави звільнення первинного суб'єкта владних повноважень від юридичної відповідальності та оцінки його бездіяльності як протиправної.

Наведене свідчить, що протягом встановлених строків спочатку першим відповідачем - Одеською міською радою - а наділі другим відповідачем - міським головою міста Одеси - вимоги закону не виконано в цілому.

Суд, встановивши, що вказані норми права є імперативними та встановлюють обов'язок, зокрема для міських рад та міських голів перейменувати вулиці, провулки, проїзди, проспекти, площі, майдани та інші об'єкти топоніміки, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, а також демонтувати пам'ятники та пам'ятні знаки, присвячені особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, дійшов висновку, що відповідно до вказаних положень, повноваження міських рад та міських голів, під час виконання їх вимог, не є дискреційними в частині здійснення перейменування об'єктів топоніміки та демонтажу пам'ятників та пам'ятних знаків.

Шестимісячний строк, відведений органам місцевого самоврядування, встановлений в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», з огляду на набрання ним чинності 20 травня 2015 року, сплив 21 листопада 2016 року.

Тримісячний строк, відведений сільському, селищному та міському голові, встановлений в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», з огляду на набрання ним чинності 20 травня 2015 року, сплив 21 лютого 2016 року.

Протягом вказаних строків Одеським міським головою й одеською міською радою відповідне рішення або розпорядження щодо перейменування об'єктів топоніміки або демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків не прийнято.

Щодо оцінки дій відповідачів, спрямованих на виконання приписів Закону.

Як встановлено судом й визнано стороною позивача, на виконання вимог вказаного Закону 27 квітня 2016 року Одеською міською радою прийнято рішення № 638-VІІ «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси, а 19 лютого 2016 року міським головою видано розпорядження № 118 «Про скликання громадських слухань щодо обговорення проекту рішення Одеської міської ради «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-ІV «Про найменування вулиць, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території м. Одеси», пунктом 1 якого скликано на 09 березня 2016 року о 16 год. 00 хв. відповідні громадські слухання у приміщенні кінозалу Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, Думська площа, 1.

Згідно з пункту 6 статті 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» відповідне перейменування об'єктів топоніміки мало здійснюватися з урахуванням пропозицій громадськості, науковців та рекомендацій Українського інституту національної пам'яті.

Відповідно до ст. 10 Статуту територіальної громади міста Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25 серпня 2011 року № 1240-VІ, найменування і перейменування топонімічних об'єктів міста здійснюються міською радою або за її дорученням виконавчим комітетом з врахуванням географічних, історичних, національно-культурних та інших місцевих умов і особливостей, а також думки членів міської громади в порядку, визначеним цим Статутом на підставі висновків історико-топонімічної комісії при виконавчому комітеті міської ради.

Проте, наведені положення щодо урахування пропозицій громадськостіне можуть слугувати перешкодою для своєчасного виконання відповідачами приписів Закону, а так само підставою для будь-якого зволікання з таким виконанням, а також звільняти відповідачів від оцінки їх бездіяльності як протиправних. Усі необхідні дії щодо отримання пропозицій громадськості, науковців та рекомендацій Українського інституту національної пам'яті мали бути здійснені в межах встановлених Законом строків.

Так само не звільняє відповідачів від відповідальності формування нового складу міської ради, несвоєчасне проведення організаційних заходів, відсутність необхідного кворуму, а так само неприйняття такого рішення на сесії відповідної міської ради тощо. Усе це свідчить про свідоме нехтування приписів Закону, свідчить про протиправний характер таких як дій, так й бездіяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, беручи до уваги положення вказаних нормативно-правових актів, строки, встановлені на виконання органами місцевого самоврядування Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки», судом встановлено, що Одеською міською радою та одеським міським головою не виконано вимоги цього Закону, шляхом прийняття у встановлений зазначеним законом строк відповідного рішення та розпорядження про демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячені особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об'єктів топоніміки населених пунктів, а також інших географічних об'єктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про належне обґрунтування вимог позивача про протиправну бездіяльність Одеської міської ради та одеського міського голови й задоволення вказаних вимог.

Щодо вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За приписами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд при вирішенні зазначеного питання повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Це означає, що обов'язковою умовою відшкодування є реальна наявність моральної шкоди, вина відповідача у її завданні, а також належне обґрунтування розміру відшкодування природі тих немайнових втрат, яких зазнав позивач в результаті дій або бездіяльності відповідачів.

З урахуванням вказаних норм законодавства, та беручи до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження характеру та розміру заподіяної моральної шкоди, причинного зв'язку між неправомірною бездіяльністю відповідачів та моральною шкодою, та враховуючи, що сам факт визнання судом протиправною бездіяльність останніх є також відповідною компенсацією заподіяної моральної шкоди, у задоволені позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Щодо стягнення судових витрат.

Правила стягнення судових витрат відноситься до питань процесуального права. За правилом частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Розподіл судових витрат судом належить здійснити в цьому рішенні, застосувавши чинний нині процесуальний закон, оскільки позивачем під час звернення з адміністративним позовом судовий збір не сплачено.

Розмір судового збору за подання адміністративного позову до адміністративного суду становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» для працездатних осіб з 1 січня 2017 року установлено прожитковий мінімум у розмірі 1600 гривень. Враховуючи, що позивач є учасником бойових дій відповідно до рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 15 січня 2015 року № 2/ІІІ/1/535 та посвідчення учасника бойових дій серії МВ № 000750 від 02 лютого 2015 року й звільнений від сплати судового збору під час звернення з таким адміністративним позовом відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який задоволено судом за результатами розгляду справи, суму судового збору в розмірі 640,0 гривень належить стягнути з відповідачів на користь держави в рівних частках. Нормами чинного законодавства не передбачено стягнення таких витрат в солідарному порядку.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 56, 140-141 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 18, 71 КАС України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки», СУД -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради та одеського міського голови Геннадія Леонідовича Труханова - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, що знайшла свій прояв у невиконанні вимог абзацу 1 пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», зокрема, щодо невиконання обов'язку органу місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку здійснити демонтаж усіх пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932 - 1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також в установленому порядку перейменувати усі райони у містах, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, проспекти, площі, майдани, набережні, мости, усі інші об'єкти топоніміки населених пунктів, а також інші географічні об'єкти, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, починаючи з 21 листопада 2015 року.

Визнати протиправною бездіяльність одеського міського голови Геннадія Леонідовича Труханова, що знайшла свій прояв у невиконанні вимог абзаців 1 та 2 пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», зокрема, щодо невиконання обов'язку, у зв'язку з тим, що протягом зазначеного в абзаці першому пункту 6 зазначеного Закону строку міською радою в установленому цим Законом порядку не прийнято рішення про перейменування районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів чи інших об'єктів топоніміки населених пунктів, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, прийняти таке рішення у формі розпорядження у тримісячний строк, що обчислюється з моменту закінчення строку, встановленого абзацом першим пункту 6 статті 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», починаючи з 21 лютого 2016 року.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Одеської міської ради та одеського міського голови Геннадія Леонідовича Труханова в рівних частках в дохід держави належний до сплати судовий збір в розмірі 640,0 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частини рішення), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ С.О. Погрібний

06.03.2017