Справа № 2а-5597/10/1370
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

09 березня 2017 року № 2а-5597/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі

головуючого судді Кухар Н.А.,

секретаря судового засідання Телиця О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Державної архітектурно будівельної інспекції України до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради; на стороні відповідача - співвласника квартири ОСОБА_2 про демонтаж самовільного будівництва,

в с т а н о в и в:

23 червня 2010 року Інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради; на стороні відповідача - співвласника квартири ОСОБА_2 про демонтаж самовільного будівництва.

Ухвалою суду від 13 квітня 2011 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова у цивільній справі № 2131/2011.

12 січня 2017 року на підставі розпорядження № 2-р від 12.01.2017 року , призначено повторний автоматизований розподіл справи № 2а- 5597/10/1370. За наслідками повторного автоматизованого розподілу, справу № 2а- 5597/10/1370 передано на розгляд судді Кухар Н.А.

Ухвалою суду від 16 лютого 2017 року поновлено провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Інші сторони в судове засідання не з'явилися.

При постановленні ухвали суд враховує наступне.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем на землях міста влаштувала фундамент під добудову до квартири № 4 в житловому будинку на АДРЕСА_1 без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», припис інспекції ДАБК у Львівській області не виконано фундамент не демонтовано. Вказане, на думку позивача, є підставою для постановлення судового рішення про знесення самочинного будівництва. У зв'язку із чим, звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Пунктом 5 частини 2 цієї ж статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Вжите у вказаній нормі поняття «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.17 КАС України).

У ч.4 ст.50 КАС України наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень. А саме: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Пункт 5 частини 4 зазначеної статті кореспондується з приписами ч.3 ст.6 цього ж Кодексу, відповідно до якої суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до не суб'єкта владних повноважень може звернутися лише у вказаних вище випадках або ж у випадках, прямо передбачених законом. При цьому, звернення до суду суб'єкта владних повноважень є способом реалізації його компетенції, а тому відбувається з урахуванням ч.2 ст.19 Конституції України, тобто лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно із ч.1 ст.38 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з тим, у ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч.7 ст.376 Цивільного кодексу України).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому суд враховує, що за змістом ст.177 Цивільного кодексу України об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

Аналіз вищевказаних правових норм свідчить про те, що спір за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15.11.2016 року (справа №802/1318/15-а), яка у відповідності до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою до застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення.

З урахуванням норм ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що провадження у справі належить закрити, оскільки згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У відповідності до ч.2 ст.157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи заявлені в позовній заяві вимоги та характер спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд приходить висновку, що провадження у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради; на стороні відповідача - співвласника квартири ОСОБА_2 про демонтаж самовільного будівництва, слід закрити. Оскільки даний спір виник із цивільних відносин, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної ст.109 Цивільного процесуального кодексу України.

Поряд з тим, суд роз'яснює позивачу, що згідно з ч.3 ст.157 КАС України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Керуючись ст. 157, ст.160, 165 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради; на стороні відповідача - співвласника квартири ОСОБА_2 про демонтаж самовільного будівництва, закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня її отримання повного тексту до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 13 березня 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.