Справа № 802/960/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. м. Вінниця

Справа № 802/960/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Вінницький міський відділ УМВС України у Вінницькій області з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 12 березня 2014 року на Вінницький міський відділ УМВС України у Вінницькій області за повторне невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов"язує боржника вчинити певні дії, накладено штраф у розмірі 1360 гривень.

Оскільки вказана постанова, на думку позивача, є безпідставною та прийнятою з порушенням вимог чинного законодавства, а також такою, що порушує права позивача, останній звернувся до суду з позовом щодо її скасування.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що судове рішення не виконано позивачем з поважних причин, а саме в зв"язку з його незрозумілістю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Разом з цим, через відділ прийому суду подав клопотання за вх. № 4900 від 21.02.2017 року про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами. Окремо зазначив, що відповідач щодо заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі ( а.с. 40 - 41 ). Обґрунтування своєї позиції виклав в поданих до суду письмових запереченнях на адміністративний позов від 21.02.2017 за вх. №4901 ( а.с. 42-44 ).

Заслухавши пояснення представника позивача, з"ясувавши доводи представника відповідача, викладені в письмових запереченнях на позов, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а/0270/3093/11 від 21.11.2011р., яким зобов'язано Ленінський районний відділ Вінницького міського управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Постанову в частині нарахування та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми грошового забезпечення за один місяць допустити до негайного виконання.

ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області 21.11.2011р. подано заяву, в якій останній просить відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а/0270/3093/11.

На підставі чого, державним виконавцем 24.11.2011р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Листом Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 02.12.2011р. відповідача повідомлено про неможливість виконати вимогу державного виконавця оскільки боржник - Ленінський районний відділ Вінницького міського управління МВС України у Вінницькій області, який зазначений у виконавчому документі за адресою м. Вінниця, вул. Пирогова, 4, не існує.

На підставі чого, 30.12.2011р. відповідач звернувся з поданням до Вінницького окружного адміністративного суду про встановлення способу і порядку виконання рішення суду в справі № 2а/0270/3093/11. Разом з тим, державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

В подальшому, відповідач звернувся із поданням від 29.10.2013р. до Вінницького окружного адміністративного суду про заміну сторони виконавчого провадження в справі №2а/0270/3093/11, яке відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2013р. задоволено.

Разом з тим, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2013р. подання державного виконавця про встановлення способу і порядку виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду по справі № 2а/0270/3093/11 у виконавчому провадженні ВП № 30034175 залишено без розгляду.

У зв'язку з чим, державним виконавцем 26.12.2013 винесено постанову про поновлення виконавчого провадження та постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено боржника - Ленінський районний відділ Вінницького міського управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області його правонаступником - Вінницький міський відділ УМВС України у Вінницькій області.

Одночасно, 26.12.2013р. державним виконавцем сформовано вимогу № 12058/2.1-28/7 щодо виконання виконавчого листа від 21.11.2011р. в повному обсязі та в строк до 09.01.2014р. надати інформацію щодо виконання даної вимоги.

Однак, позивач листом від 15.01.2014р. повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду, оскільки останнє є незрозумілим.

На підставі чого, державний виконавець 26.01.2014 звернувся до Вінницького апеляційного адміністративного суду із заявою, в якій просив роз'яснити рішення суду в справі № 2а/2070/3093/11. Одночасно відповідачем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №30034175.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.02.2014р. в задоволенні вказаної заяви про роз'яснення судового рішення в справі №2а/0270/3093/11 відмовлено, одночасно зазначено, що спосіб виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 2а/0270/3093/11 встановлений в самому рішенні суду.

Крім того, суд вказав, що викладені заявником вимоги стосуються в цілому вчинення відповідних дій, які у випадку їх задоволення, можуть істотно змінити зміст резолютивної частини судового рішення, що у відповідності з діючим законодавством є недопустимим.

У зв'язку з чим, постановою державного виконавця від 20.02.2014р. виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 21.11.2011р. поновлено та сформовано вимогу від 20.02.2014р., якою боржника зобов'язано виконати в повному обсязі зазначений виконавчий лист в строк до 03.03.2014р. та надати державному виконавцю документально підтверджену інформацію щодо виконання даної вимоги ( а.с. 77 ).

Листом від 03.03.2014р. позивач надав відповідь, в якій повідомив державного виконавця, що виконання вказаного рішення є неможливим, оскільки останнє є незрозумілим ( а.с. 78 ).

З підстав невиконання вказаного рішення суду, 04.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на позивача, як правонаступника Ленінського районного відділу Вінницького міського управління МВС України у Вінницькій області, у розмірі 680,00 грн. ( а.с. 79 ). Вказана постанова отримана уповноваженою особою Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області 06.03.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 81 ).

Крім того, на адресу позивача надіслано вимогу державного виконавця від 04.03.2014 за №1914/2.1-28/7, в якій відповідачем наголошено на обов'язковості виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду в справі № 2а/0270/3093/11 від 21.11.2011 та звернуто увагу боржника, що в разі його повторного не виконання без поважних причин, державним виконавцем до Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області буде застосовано штрафні санкції у подвійному розмірі та ініційоване звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону ( а.с. 80 ).

Станом на 12 березня 2014 року доказів виконання в повному обсязі виконавчого листа, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 21.11.2011 у справі №2а/0270/3093/11, державному виконавцю надано не було.

За наведених обставин, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області на Вінницький міський відділ УМВС України у Вінницькій області за повторне невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов"язує боржника вчинити певні дії, накладено штраф у розмірі 1360 гривень, про що винесено відповідну постанову ВП№30034175 від 12.03.2014 ( а.с. 82 ).

Не погоджуючись з прийнятою державним виконавцем постановою про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн. від 12 березня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та перевіряючи правомірність винесення оскаржуваної постанови суд враховує таке.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону, учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Положення ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначають, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з нормами ст. 11 Закону України " Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 25 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Положення п.1.5 "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року передбачають, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 75 вищевказаного Закону встановлено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Під час прийняття оскаржуваної постанови державним виконавцем було застосовано норми частини 2 статті 89 Закону України "Про виконавче провадження". Дані норми застосовуються у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин та встановлюють, що в такому випадку державний виконавець у тому ж порядку накладає на боржника штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як вже зазначалось вище, 04 березня 2014 року державним виконавцем, в зв'язку з невиконанням боржником у встановлений державним виконавцем строк виконавчого листа від 21.11.2011 №2а/0270/3093/11, прийнято постанову про накладення на боржника (позивача в даній справі ) штрафу в розмірі 680,00 грн.

Правомірність прийняття даної постанови була предметом розгляду в іншій адміністративній справі №802/862/14-а за позовом Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови № 30034175 від 04 березня 2014 року. В ході розгляду вказаної адміністративної справи суд дійшов висновку, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області при винесенні постанови про накладення штрафу №30034175 від 04 березня 2014 року дотримано вимоги Закону України "Про виконавче провадження", а відтак оскаржувана постанова є такою, що прийнята державним виконавцем обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Крім того, судом встановлено, що посилання позивача на незрозумілість рішення суду, як на підставу його невиконання з поважних причин, є необгрунтованим.

За наслідком розгляду вищезазначеної адміністративної справи Вінницьким окружним адміністративним судом 29 квітня 2014 року прийнято постанову, якою в задоволенні поданого Вінницьким міським відділом УМВС України у Вінницькій області позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2014 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2014 року залишено без змін.

Згідно з положеннями ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, правомірність прийняття 04 березня 2014 року відповідачем постанови про накладення на Вінницький міський відділ УМВС України у Вінницькій області штрафу в розмірі 680,00 грн. є доведеною та не підлягає додатковому доказуванню.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 04 березня 2014 року, поряд з прийняттям вищезазначеної постанови про накладення штрафу, державним виконавцем сформовано вимогу № 1914/2.1-28/7 щодо виконання виконавчого листа від 21 листопада 2011 року в повному обсязі та надано боржнику новий строк для його виконання до 11 березня 2014 року ( а.с. 80 ).

Станом на 12 березня 2014 року доказів виконання в повному обсязі виконавчого листа, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 21.11.2011 у справі №2а/0270/3093/11, державному виконавцю надано не було.

Лише 13.03.2014 на адресу відповідача надійшов лист ВМВ УМВС України у Вінницькій області, яким відповідача повідомлено, що виконання рішення суду є неможливим, оскільки останнє є незрозумілим.

За наведених обставин, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області на Вінницький міський відділ УМВС України у Вінницькій області за повторне невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов"язує боржника вчинити певні дії, накладено штраф у розмірі 1360 гривень, про що винесено відповідну постанову ВП№30034175 від 12.03.2014 ( а.с. 82 ).

Таким чином, враховуючи наявність судового рішення, що набрало законної сили, яким підтверджено правомірність прийнятої державним виконавцем первинної постанови про накладення на боржника ( позивача у даній справі ) штрафу у розмірі 680,00 грн. від 04 березня 2014 року, а також відсутність належних доказів, що б підтверджували вчинення з боку позивача (боржника) будь-яких дій спрямованих на виконання виконавчого листа від 21 листопада 2011 року, виданого в справі №2а/0270/3093/11, суд доходить висновку, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 12 березня 2014 року діяв з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та виходячи з фактичних даних, що свідчать про повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що передбачено ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що передбачає ч.2 зазначеної норми Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, надані відповідачем, дають суду підстави для постановлення висновків, які спростовують доводи позивача, а встановлені у справі фактичні обставини підтверджують позицію відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, що є предметом оскарження, є законним та обгрунтованим, а відтак правомірним та скасуванню не підлягає.

Згідно з ст. 94 КАС України судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна