Справа № 136/2209/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/2209/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кривенко Д.Т.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

02 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

28.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі Липовецьке ОУПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову відмовити.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.12.2016 року Липовецьким ОУПФУ ОСОБА_2 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із страхового стажу 43 роки 8 місяців 7 днів.

Також позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій на день призначення, передбаченої п.7-1 "Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Листом № 20-ч від 09.12.2016 року, відповідач відмовив в призначенні грошової допомоги позивачу, оскільки його страховий стаж склав 31 рік 4 місяці 25 днів. Зокрема в листі зазначено, що підстав зарахувати до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, відповідно пункту 7-1 розділу XV Закону, періоду військової служби з 09.05.1976 р. по 05.05.1978 р. немає, оскільки не підтверджено, що військова служба проходила на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у закладах охорони здоров'я державної або комунальної форми власності затверджених наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013р. №871 "Про затвердження Переліку закладів охорони здоров'я Збройних сил України". Крім цього, до страхового стажу не зараховано період навчання в клінічній ординатурі медичного інституту з 16.09.1991року по 01.09.1993 року, так як до спеціального стажу зараховується робота, а не навчання.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України передбачено зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду проходження особою підготовки в клінічній ординатурі та служби в армії, а отже відповідач приймаючи рішення щодо виплати грошової допомоги позивачу, повинен був зарахувати до пільгового стажу періоди навчання в клінічній ординатурі та військову службу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.7-1 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 місячних пенсій на день призначення.

Вирішуючи спір, необхідно з'ясувати зміст таких понять, як «трудовий стаж», «спеціальний стаж» та «вислуга років».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі-Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "стаж страховий", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Згідно частини 1 статті 43 Закону України "Про освіту" вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

У Положенні про клінічну ординатуру, затвердженому наказом МОЗ від 29.01.1998 року № 12 визначено, що клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів-спеціалістів з певного фаху у вищих медичних закладах освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти, клінічних науково-дослідних інститутах, центрах та набутого досвіду практичної роботи лікарем-спеціалістом з певного фаху.

Таким чином, зважаючи на те, що клінічна ординатура--є однією із форм підвищення кваліфікації у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України „Про професійно-технічну освіту" від 10.02.1998 р. №103/98-ВР ) то відповідач правомірно не зарахував до пільгового стажу позивача його навчання в клінічній ординатурі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 23.02.2016 року та ухвалі Вищого адміністративного суду від 09.06.2016 року у справі № К/8000/8475/16.

Щодо періоду строкової військової служби позивача то апеляційний суд вказує на слідуюче.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», у редакції частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби та виконання військового обов'язку було і є обов'язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов'язані з проходженням такої служби або виконанням обов'язку, недопустимі.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставіКонституції України гарантовано.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Абзацом 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_2 він з 04.03.1976 року працював на посаді фельдшера в Турбівській лікарні, звіди був звільнений в зв'язку з призовом в лави Радянської Армії. Відповідно до копії військового квитка НОМЕР_1, виданого 31.03.1986 року, ОСОБА_2 в період з 09.05.1976 року по 05.05.1978 року проходив строкову службу в Радянській Армії.

Таким чином, зважаючи на те, що до проходження військової служби, ОСОБА_2 працював на роботі, що дає право на пільгову пенсію, а право позивача на зарахування часу проходження строкової військової служби гарантоване чинним законодавством про пенсійне забезпечення, то відмова відповідача у зарахуванні військової служби в Радянській Армії до пільгового стажу є протиправною.

Однак зважаючи на те, що з врахуванням вищезазначеного періоду, пільговий стаж роботи буде складати менше ніж 35 років, що є обов'язковою умовою для призначення грошової допомоги, відповідно до п.7-1 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність у відповідача обов'язку призначити позивачу таку допомогу.

З огляду на зазначене, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, за таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції--скасуванню, з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2, відмовити .

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.