Справа № 358/1478/16-а
Суддя: Корбут В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

гСправа № 358/1478/16-а Провадження № 2-а/358/147/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Корбут В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області про визнання відмови неправомірною та про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області (далі-відповідач), просив:

- визнати протиправним порушення з боку відповідача по відношенню до нього вимог статей 22 та 46 Конституції України, якими відповідач відповідно до п.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, зобов'язаний керуватися у своїй діяльності, а також підп. 7 та 8 п. 4 цього Положення, згідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, для чого забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок державного бюджету України;

- зобов'язати відповідача негайно поновити його права отримувати державні пенсії як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 2 групи у розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, для чого зобов'язати негайно здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України;

- допустити негайне виконання судового рішення та розглянути позов в скороченому провадженні (а.с.1-4).

Відповідач у встановлений законом термін подав заперечення на позов (а.с.15,16).

Ухвалою суду від 24.01.2017 року адміністративний позов залишено без розгляду (а.с.23,24).

22 лютого 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 24.01.2017 року скасовано в частині залишення позову без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період з 24 квітня 2016 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду у цій частині. В решті ухвали від 24.01.2017 року залишити без змін.(37,38).

Дослідивши та оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та являється інвалідом 2 групи довічно в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується матеріалами справі (а.с.5-8).

Із письмового заперечення відповідача (а.с.15,16) вбачається, що позивач не зазначив відомості про те, що він вже звертався до суду з адміністративним позовом до відповідача, і згідно постанови Богуславського районного суду Київської області від 05.05.2011 року його позовні вимоги були задоволені частково (а.с.20-22).

На виконання зазначеної постанови суду відповідач здійснив перерахунок та виплачував позивачу пенсію у розмірах визначених Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції яка була чинною на той час.

Однак, у зв'язку з набранням з 19 червня 2011 року чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI та прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 6 липня 2011 року № 745, проведено перерахунок пенсії, внаслідок чого її розмір зменшився.

28 грудня 2014 року на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статті 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції, де умови, порядок призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

07 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення нарахування та виплати належних йому державних пенсій як інваліду-ліквідатору ЧАЕС у відповідність до Конституції України. 13 жовтня 2016 року позивач отримав відмову у задоволенні його заяви і тому вважає, що відмова відповідача по відношенню до нього є грубим порушенням вимог ст.ст.22, 46 Конституції України.

Перевіряючи правомірність відмови відповідача щодо відмови позивачу у поновлення пенсійних виплат у розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, суд враховує наступні положення чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст.46 Конституції України, пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

23 листопада 2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої було змінено порядок обчислення пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою та зроблено перерахунок пенсій з 01 січня 2012 року.

Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 року з наступними змінами, де Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Відповідно ч.1 ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в п.п.2, 3 ст.116 Конституції України.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обов'язковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п.1 ст. 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кайртан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначення як законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В даному випадку, суд з урахуванням наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача за період з 24.04.2016 року по даний час не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому його позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.46, 116, 117 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012 року, ст.ст.49, 50, 54, 56, 57, 63, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року із змінами та доповненнями, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року із змінами та доповненнями, п.9 Прикінцевих положень, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року із змінами та доповненнями, Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами та доповненнями, Постановою Кабінету Міністрів України №112 від 25.03.2014 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» та ст. ст.5, 6, 17, 159-163, 183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області про визнання відмови неправомірною та про зобов'язання вчинити певні дії, залишити без задоволення.

Сторони звільнити від сплати судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Богуславський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: суддя В. М. Корбут