Справа № 164/2049/16-а,2-а/164/68/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Справа № 876/1003/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

Суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 30 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Маневицька селищна рада Волинської області, про визнання дій протиправними, скасування розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 20 від 7 жовтня 2016 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Маневицька селищна рада Волинської області, про визнання дій протиправними, скасування розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 20 від 7.10.2016 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує тим, що він являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 (категорії 3). 29.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та подав необхідні документи. Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 20 від 7.10.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії. На думку позивача, дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відповідають вимогам чинного законодавства. Позивач постійно проживає в смт. Маневичі з 6.12.1989 року по даний час. Вказаний населений пунктпісля Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. З 24.07.1985 року по 5.12.1989 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . У військовій частині НОМЕР_3 ОСОБА_1 військову службу не проходив. З 10.01.1986 року позивач постійно зареєстрований по АДРЕСА_1 . Стверджує, що станом на 1.01.1993 року він постійно прожив в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а тому має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо відмови йому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними, скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 20 від 7.10.2016 року та зобов`язати призначити йому пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 29.09.2016 року.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 30 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апеллянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Також апелянт вказує, що відповідно до абз. 1 с. 1 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - пенсійний вік зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання чи роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При зверненні за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку, визначеного цим Законом, особи мають надати: посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи; документи, що засвідчують роботу чи проживання на забрудненій території.

Просить скасувати постанову Маневицького районного суду Волинської області від 30 грудня 2016року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3. Зазначена обставина не оспорюється відповідачем та представником відповідача в судовому засіданні, підтверджується дослідженим судом посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 (категорії 3), виданим Волинською облдержадміністрацією 10.02.1993 року. Враховуючи положення ст. 65 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 надає позивачу право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Судом встановлено, що позивач постійно проживає в смт. Маневичі з 6.12.1989 року по даний час. Вказаний населений пункт після Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. З 24.07.1985 року по 5.12.1989 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . У військовій частині НОМЕР_3 ОСОБА_1 військову службу не проходив, оскільки відмовився продовжувати контракт. З 10.01.1986 року позивач постійно зареєстрований по АДРЕСА_1 , а з 6.12.1989 року - постійно проживає за вказаною адресою.29.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та подав необхідні документи. Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 20 від 7.10.2016 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. Зазначені обставини підтвердили позивач та представник позивача, свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, довідки Маневицької райдержадміністрації № 68 від 26.11.2014 року, будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , довідок Маневицької селищної ради № 2873 від 4.05.2016 року та № 3202 від 6.10.2016 року, довідки Маневицько-Любешівського об`єднаного районного військового комісаріату № 149 від 5.03.2012 року, посвідчення особи ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 11.09.1985 року, військового квитка серії НОМЕР_5 від 14.04.1977 року, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.09.2016 року, повідомлення управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 3901/02-39 від 10.10.2016 року, розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 20 від 7.10.2016 року, трудової книжки позивача,архівної довідки Львівського територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179-2/1212 від 21.09.2012 року, довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 7746 від 7.11.2012 року, трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 8.05.1982 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до ст. 65 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення „Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та „Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до ст. 65 цього Закону учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3. Зазначена обставина не оспорюється відповідачем та представником відповідача в судовому засіданні, підтверджується дослідженим судом посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 (категорії 3), виданим Волинською облдержадміністрацією 10.02.1993 року. Враховуючи положення ст. 65 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 надає позивачу право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Позивач постійно проживає в смт. Маневичі з 6.12.1989 року по даний час. Вказаний населений пункт після Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. З 24.07.1985 року по 5.12.1989 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . У військовій частині НОМЕР_3 ОСОБА_1 військову службу не проходив, оскільки відмовився продовжувати контракт. З 10.01.1986 року позивач постійно зареєстрований по АДРЕСА_1 , а з 6.12.1989 року - постійно проживає за вказаною адресою. 29.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та подав необхідні документи. Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 20 від 7.10.2016 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. Зазначені обставини підтвердили позивач та представник позивача, свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, довідки Маневицької райдержадміністрації № 68 від 26.11.2014 року, будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , довідок Маневицької селищної ради № 2873 від 4.05.2016 року та № 3202 від 6.10.2016 року, довідки Маневицько-Любешівського об`єднаного районного військового комісаріату № 149 від 5.03.2012 року, посвідчення особи ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 11.09.1985 року, військового квитка серії НОМЕР_5 від 14.04.1977 року, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.09.2016 року, повідомлення управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 3901/02-39 від 10.10.2016 року, розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 20 від 7.10.2016 року, трудової книжки позивача, архівної довідки Львівського територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179-2/1212 від 21.09.2012 року, довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 7746 від 7.11.2012 року, трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 8.05.1982 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 20 від 07.10.2016 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судоваколегіявважає, що доводи апеляційноїскарги не даютьпідстав для висновку про неправильнезастосування судом першоїінстанції норм матеріальногочипроцесуального права, якіпризвели до неправильного вирішеннясправи, а такожвідсутняневідповідністьвисновків суду обставинамсправи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційнускаргууправління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області - залишити без задоволення.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 30 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Маневицькому районі Волинської області,третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Маневицька селищна рада Волинської області, про визнання дій протиправними, скасування розпорядження управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 20 від 7 жовтня 2016 року та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

Я.С. Попко

Повний текст рішення виготовлено 09.03.2017 року.