Справа № 820/4139/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 лютого 2017 р. № 820/4139/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАННА ГРУПП"
до Криворізької Північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Криворізької Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов"язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ханна Групп», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненого позову від 30.11.2016р., просить скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26.11.2015р., № 000032/2100/11493 від 26.11.2015р., № 000031/2100/11487 від 26.11.2015р., № НОМЕР_2 від 26.11.2015р., № НОМЕР_3 від 26.11.2015р., № НОМЕР_4 від 26.11.2015р., № НОМЕР_5 від 26.11.2015р., № НОМЕР_6 від 26.11.2015р., № НОМЕР_7 від 26.11.2015р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, порушують права та законні інтереси позивача.

Крім того, позивач просить суд зобовязати відповідачів відновити суми його податкових зобовязань в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в акті перевірки № 1385/04-81-22-02/39757151 від 29.10.2015р., № 1478/04-81-22-02/39757151 від 13.11.2015р.

Позивач також вказав, що вважає висновки зазначених вище актів податкових перевірок такими, що суперечать вимогам податкового законодавства та дійсним обставинам справи, відтак дані, внесені податковими органами до відповідних спеціалізованих баз даних позивач вважає необґрунтованими та такими, що наносять шкоду його правам.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. (а.с.56, том 5).

Відповідачі, згідно наданих до суду письмових заперечень, позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити через безпідставність. У судове засідання представники відповідача не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України. (а.с.72-81, том 5).

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, і дотримання вказаного завдання є обовязковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

За матеріалами справи судом встановлено, що фахівцями Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області в жовтні 2015 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ханна групп» з питань своєчасності та повноти декларування податку на додану вартість за серпень 2015 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №1385/04-81-22-02/.10.2015р. (а.с. 144-160, том 1).

Згідно висновків вказаного вище акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

порушення п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України - встановлено завищення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2015 року на суму 873636,04 грн., в тому числі: ТОВ «Седес Компані» на суму 410608,88 грн., ТОВ «Морсел» на суму 463027,16грн. та заниження суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість по кінцевому споживачу за серпень 2015 року на суму 873636,04 грн.

Крім того, фахівцями Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області в жовтні листопаді 2015 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Ханна групп» щодо правильності, повноти, своєчасності нарахування та перерахування акцизного податку із роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів за липень-серпень 2015 року.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт №1478/04-81-02/39757151 від 13.11.2015 р. (а.с. 188-200, том 1), згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

п.п.212.1.11 п.212.1 ст.212, п.п.213.1.9 п.213.1 ст.213, п.п.214.1.4 п.214.1 ст.214, п.п.215.3.1, 215.3.2, 215.3.4 п.215.3 ст.215 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем безпідставно занижено акцизний податок на загальну суму 944 424,00 грн., у тому числі за липень 2015 року у сумі 440725,00 грн.; серпень 2015 року у сумі 503699,00 грн.

На підставі розгляду вказаних актів перевірки податковими органами прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

Верхньодніпровською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області (на даний час Дніпродзержинська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області) податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26.11.2015р. (а.с. 41, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в розмірі 30093 грн.;

Криворізькою північною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області - податкове повідомлення-рішення № 000032/2100/11493 від 26.11.2015р.(а.с. 44, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в розмірі 56781 грн.; податкове повідомлення-рішення № 000032/2100/11487 від 26.11.2015р.(а.с. 43, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в розмірі 249975 грн.;

Нікопольською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області - податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 26.11.2015р. (а.с. 38, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в загальному розмірі 7250 грн. (в тому числі за штрафними санкціями 1450 грн.); податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 26.11.2015р. (а.с. 39, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в загальному розмірі 61658,75 (в тому числі за штрафними санкціями 12331,75 грн.);

Криворізькою центральною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області: податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 26.11.2015р. (а.с. 35, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в загальному розмірі 36907 (в тому числі за штрафними санкціями 7381 грн.); податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 26.11.2015р. (а.с. 33, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в загальному розмірі 500781 грн. (в тому числі за штрафними санкціями 100156 грн.); податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 26.11.2015р. (а.с. 34, том1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в загальному розмірі 135679 грн. (в тому числі за штрафними санкціями 27136 грн.; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_7 від 26.11.2015р. (а.с. 36, том 1), згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання з акцизного податку в загальному розмірі 101405 грн. (в тому числі за штрафними санкціями 20281 грн.)

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Судом встановлено, що податкові органи, доходячи висновку про наявність порушень з боку позивача, а також щодо необхідності нарахування йому податкового зобовязання з акцизного податку, виходили з того, що у перевіреному періоді позивач мав господарські відносини з ТОВ «Седес компані», яке, за думкою податкових органів, не мало технічної або фізичної можливості придбавати у позивача нафтопродукти у визначених обсягах.

Крім того, податкові органи вказали на неможливість встановити наявність у ТОВ «Седес компані» основних засобів та реєстраторів розрахункових операцій, в звязку з чим податковими органами було зроблено висновок про те, що відображені в бухгалтерському та податковому обліку фінансово-господарські операції позивача по взаємовідносинам з ТОВ «Седес компані» фактично не здійснювались, а зазначена діяльність була спрямована на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам - ТОВ «Седес компані» та в ланцюгу його покупців.

Так само, податковими органами було встановлено, що у перевіреному періоді позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «Морсел», між якими не складались письмові договори та видаткові накладні на постачання нафтопродуктів, проте на вимогу ТОВ «Морсел» йому позивачем було виписано податкові накладні на реалізацію нафтопродуктів, які було реалізовано через власні АЗС і в бухгалтерському обліку відображено як кінцевий споживач. При цьому податковим органом було зазначено, що оскільки до податкової перевірки не було надано чеків, неможливо підтвердити факт придбання зазначених нафтопродуктів безпосередньо ТОВ «Морсел».

З урахуванням наведених доводів, а також враховуючи, що податковими органами, як вони вказали, не було встановлено технічної та фізичної можливості ТОВ «Морсел» придбавати нафтопродукти у позивача, вони дійшли висновку про те, що відображені в бухгалтерському та податковому обліку фінансово-господарські операції позивача по взаємовідносинам з ТОВ «Морсел» фактично не здійснювались, а зазначена діяльність була спрямована на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Крім того, податкові органи згідно проведених перевірок дійшли висновку, що у позивача виник обовязок щодо сплати 5-ти відсоткового акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів, оскільки в контексті даної справи він здійснював безпосередній відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) кінцевим споживачам і дані зобовязання виникли незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунку за них (готівка, безготівковий розрахунок) під час здійснення розрахункових операцій.

Проте суд з такими висновками податкових органів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у липні-серпні 2015 року ТОВ «Ханна групп» здійснювало діяльність з роздрібного продажу нафтопродуктів через орендовану мережу АЗС.

При цьому, у позивача були наявні необхідні ресурси для здійснення такого виду діяльності, що підтверджується штатним розписом ТОВ «Ханна групп» і фактично не заперечувалося контролюючим органом під час проведення перевірки.

Також судом встановлено, що між ТОВ «Ханна групп» та ТОВ «Галнафта» укладалися договори поставки нафтопродуктів: №ГН-0034 від 01.07.2015р., №ГН-0036 від 02.07.2015р., №ГН-0037 від 07.07.2015р., №ГН-0052 від 20.07.2015р., №ГН-0080 від 21.07.2015р., №ГН-0160 від 01.08.2015р., №ГН-0169 від 04.08.2015р., №ГН-0175 від 06.08.2015р., №ГН-0179 від 11.08.2015р., №ГН-0196 від 14.08.2015р., №ГН-0199 від 18.08.2015р., №ГН-0200 від 19.08.2015р., №ГН-0205 від 20.08.2015р., №ГН-025Гвід 21.08,2015р., за якими ТОВ «Галнафта» зобов'язується поставляти позивачеві товар (нафтопродукти). Вказані договори було виконано у повному обсязі.

Крім того, між ТОВ «Ханна групп» та ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» укладалися договори поставки нафтопродуктів: №1692/2/2118 від 21.07.2015р., №1691/2/21Ш від 01.07.2015р., №1355/2/2118 від 01.07.2015р., за якими ПАТ «Укртатнафта» зобов'язується поставляти позивачеві товар (нафтопродукти).

Поставки нафтопродуктів за вказаними договорами відбулися у повному обсязі, що підтверджується відповідними накладними та актами приймання-передачі.

Передача нафтопродуктів здійснювалося через резервуари ПАТ «Дніпронафтопродукт», з яким у позивача був укладений договір зберігання №4757 від 01.07.2015р.

Послуги перевезення від резервуарів ПАТ «Дніпронафтопродукт» до мережі АЗС позивача здійснювалося автомобільним транспортом перевізниками - ТОВ «Днепртрансойл», ТОВ «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» та ПАТ «Дніпронафтопродукт» на підставі відповідних договорів на перевезення. Факт перевезення вказаними перевізниками також підтверджується товарно-транспортними накладними.

У подальшому реалізація придбаних нафтопродуктів відбувалася через мережу АЗС позивача шляхом продажу клієнтами ТОВ «ВТФ «Авіас» за паливними і скретч-картками, суб'єктам господарювання для ведення їхньої господарської діяльності та кінцевим споживачам.

Так, між позивачем та ТОВ «ВТФ «Авіас» було укладено договір поставки №П15-518 від 30.06.2015р., згідно до положень п.2 якого товар поставляється щоденно і безперервно на умовах ЕХW АЗС. Поставка товару оформлюється актами прийому-передачі ПММ за формою, передбаченою у додатку №3 до договору щомісячно, не пізніше останнього дня звітного місяця. Товар видається по довірчим документам покупця: паливним карткам або скретч-карткам.

На виконання даного договору між його сторонами було підписано акти приймання-передачі товару від 31.07.2015р. та 31.08.2015р.

Також на мережі АЗС позивача у липні - серпні 2015 року заправлялися транспортні засоби, належні ТОВ «Візалія ЛТД», ТОВ «Хасперія», ТОВ «Морсел» та ТОВ «Седес компані».

Усі вказані суб'єкти господарювання надіслали на адресу позивача листи та реєстри чеків, які підтверджують купівлю нафтопродуктів на мережі АЗС. На підставі вказаних листів позивач видав зведені податкові накладні та включив суми і обсяги вказаних нафтопродуктів до графи 4 Додатку 6 до декларації з акцизного податку за липень та серпень 2015 року.

Щодо тверджень контролюючого органу щодо неправомірності формування звітності з акцизного податку по взаємовідносинам із ТОВ «ВТФ «Авіас», суд зауважує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом діяльності ТОВ «ВТФ «Авіас» є роздрібна торгівля пальним, діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Між ТОВ «Ханна групп» (постачальник) та ТОВ «ВТФ «Авіас» (покупець) був укладений договір поставки № П15-518 від 30.06.2015р., відповідно до якого на умовах, викладених в розділах цього договору, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити паливно-мастильні матеріали (бензини,дизельне паливо і газ), в кількості і за ціною, передбаченими у додатках до договору.

Товар за цим договором поставляється щоденно і безперервно на умовах ЕХW АЗС, перелік АЗС (автозаправних станцій) постачальника зазначений в додатку № 1 до цього договору.

Поставка товару оформлялася актами прийому-передачі ПММ за формою, передбаченою у додатку № 3 до цього договору щомісячно, не пізніше останнього дня звітного місяця, товар поставляється (видається) відповідно з додатком № 4 по довірчим документам покупця - паливним карткам, скетч-карткам.

Реальність проведення господарської операції підтверджується додатками до договору, актами приймання-передачі товару.

Судом встановлено, що при здійсненні продажу нафтопродуктів, позивач керувався вимогами Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 р. №281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09 2008 р. за № 805/15496.

Розділом 10.3 вказаної Інструкції передбачено порядок відпуску нафтопродуктів на АЗС, зокрема, відпуск нафтопродуктів за готівку (п.п. 10.3.1), відпуск нафтопродуктів за відомостями (п.п. 10.3.2), відпуск нафтопродуктів за талонами (п.п. 10.3.3), відпуск нафтопродуктів за платіжними картками (п.п. 10.3.4).

Розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року № 1315 (п.п. 10.3.1.1).

Готівка, отримана від реалізації нафтопродуктів на АЗС, здається до каси підприємства або перераховується на поточний рахунок через відділення зв'язку або інкасується до банківської установи (п.п. 10.3.1.5).

Відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Кількість відпущеного нафтопродукту фіксується у відомості, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія (п.п. 10.3.2.1)

Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками здійснюється на підставі вимог" Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за № 543/10823, та інших нормативно-правових актів (п.п. 10.3.4.1).

При відпуску нафтопродуктів за талонами форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона.

При цьому, необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п.п. 10.3.3.1).

Відповідно до п. З «Терміни та визначення» Інструкції № 281 талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Відпускання пального здійснюється за фактом пред'явлення талону. Талони не є засобом платежу, вони підтверджують право його власника на отримання фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які зазначено на ньому, оскільки оплату за дані нафтопродукти вже було здійснено (передоплата).

ТОВ «Ханна Групп» здійснювало відпуск пального споживачам на АЗС за готівковий та безготівковий розрахунок (банківські картки) та шляхом отоварювання паливних та скетч карток інших суб'єктів господарювання.

При цьому позивач не є емітентом отоварюваних ним скетч-карт та паливних карт, та не є продавцем нафтопродуктів за вказаними картами.

Предметом договору купівлі-продажу в розумінні статті 656 Цивільного кодексу України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, талони (бланки-дозволи на відпуск нафтопродуктів, паливні та скетч-картки) можуть бути предметом договору купівлі-продажу. Згідно з такими договорами купівлі-продажу споживачі придбавають нафтопродукти у емітента паливних та скетч-карток за готівку чи за безготівковий розрахунок та отримують право на отримання на АЗС контрагентів-партнерів емітента вже придбаного та оплаченого пального.

При цьому у емітента вказаних карток, як продавця, виникає безумовний обов'язок забезпечити можливість отримання товару своїм покупцям - пред'явникам даних талонів та скетч-карток.

Для реалізації вказаного обов'язку ТОВ «Ханна групп» було укладено договір поставки №П 15-518 від 30.06.2015р., відповідно до умов якого ТОВ «Ханна Групп» зобов'язано отоварювати паливні та скетч-картки їх емітента та видавати нафтопродукти пред'явникам вказаних карток емітента у кількості та асортименті, що зазначені на самих картках.

Отже позивач видавав на власному АЗС за паливними та скетч-картками споживачам нафтопродукти, які вже були придбані вказаними споживачами у емітента паливних та скетч-карток за цінами, що були встановлені на нафтопродукти емітентом карток на момент їх придбання, а самим емітентом вказані нафтопродукти були чи будуть придбані у позивача оптом за безготівковий розрахунок за цінами, що встановлені позивачем на момент придбання певної кількості нафтопродуктів емітентом у ТОВ «Ханна групп» на підставі договору поставки.

Таким чином, позивач при отоварюванні паливних та скетч-карток ТОВ ВТФ«АВІАС» на АЗС здійснював не роздрібну реалізацію нафтопродуктів кінцевим споживачам, а оптовий продаж нафтопродуктів емітентам паливних та скетч-карток для їх комерційного використання, тобто для подальшого продажу вказаних нафтопродуктів кінцевим споживачам за паливними та скетч-картками (талонами).

ТОВ «Візалія ЛТД», ТОВ «Хасперія», ТОВ «Морсел» та ТОВ «Седес компані», зареєстровані в установленому порядку як платники ПДВ, які придбали паливо на мережі АЗС ТОВ «Ханна Групп» та отримували його на АЗС, сплачували вартість палива через касу АЗС та використовували його у власній господарській (комерційній) діяльності. Вказане свідчить, що продаж таких товарів здійснювався для їх подальшого комерційного використання.

В звязку із цим можна дійти висновку, що придбання нафтопродуктів суб'єктами господарювання для їх комерційного використання у своїй господарській діяльності не є об'єктом оподаткування акцизним податком, передбаченим п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України, а дата їх здійснення не є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами згідно з п. 216.9 ст. 216 Податкового кодексу України.

Щодо виписування позивачем податкових накладних на придбані нафтопродукти, про що зазначали податкові органи, суд зауважує, що ст. 198 Податкового кодексу України визначає підстави для формування платником податків податкового кредиту і до таких підстав віднесено в тому числі наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару, сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватись відповідними податковими накладними), використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, вказаним підтверджується придбання палива юридичними особами для комерційного використання.

Також, згідно висновків податкової перевірки було вказано про те, що під час відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС провадиться операція з продажу пального кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання, що є об'єктом оподаткування акцизним податком з роздрібних продажів відповідно до п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 Податкового кодексу України, здійснення якої документально підтверджується як для розрахункової операції (оформлення відповідного розрахункового документу).

Проте таке твердження суд вважає помилковим.

При цьому слід врахувати, що відповідно до пункту 1 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1442, ці правила визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, скрапленим вуглеводневим газом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торговельного обслуговування.

Слід звернути увагу на той факт, що названі Правила роздрібної торгівлі розроблені на виконання ст. 20 Закону України «Про захист прав споживачів», який під споживачем розуміє фізичну особу, яка придбаває продукцію для особистих потреб, не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22 ст. 1).

З аналізу наведеного вбачається, що дані правила регулюють саме порядок роздрібної торгівлі нафтопродуктами та не регулюють правовідносин з оптового продажу.

Крім того, здійснення роздрібного продажу нафтопродуктами через мережу АЗС не позбавляє права останнього здійснювати оптовий продаж нафтопродуктів для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання.

Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджені постановою КМУ від 20.12.1997 року №1442 не містять заборони на оптовий продаж пального через АЗС, як на це вказували контролюючи органи.

Щодо визначення під час проведених перевірок контролюючими органами понять роздрібної та оптової торгівлі, судом встановлено, що відповідачами згідно проведених перевірок було визначено роздрібну торгівлю як вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг з посиланням на ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять.»

Суд зазначає, що вказаний ДСТУ пояснює як термін «роздрібна торгівля», так і термін «оптова торгівля».

Так, згідно п. 4.5. вказаного ДСТУ оптовою торгівлею є купівля-продаж товарів за договорами постачання партіями для їх наступного продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю або для виробничого використання.

Зазнаючи про здійснення позивачем операцій з реалізації підакцизних товарів саме з роздрібної торгівлі, контролюючим органом не спростований належними доказами факт постачання позивачем таких підакцизних товарів покупцям для виробничого використання, тобто факт здійснення ним оптової торгівлі.

Крім того, відповідно до п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами, а ДСТУ 4303:2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять" законом не є.

Щодо доводів податкових органів про незастосування позивачем реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні господарської діяльності з реалізації нафтопродуктів, суд зазначає наступне.

Датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п. 12 ст. З вказаного Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

У п.п. 1,3, 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до абз. 4 ст. 2 зазначеного Закону розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів, тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Таким чином безготівкові розрахунки юридичних осіб за придбані нафтопродукти не підпадають під визначення розрахункових операції, згідно із Законом «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки немає дати виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів іншим юридичним особам для їх комерційного використання при здійсненні безготівкових розрахунків

Щодо доводів податкових органів, які містяться в акті перевірки №1385/04-81-22-02/39757151 від 29.10.2015 р. стосовно нереальності здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Седес Компані» та ТОВ «Морсел» у перевіреному періоді, суд зазначає наступне.

Відповідачі, не визнаючи реальний характер господарських операцій між позивачем та переліченими контрагентами у перевіреному періоді, наводять доводи про відсутність реальної господарської діяльності контрагентів позивача, які, за думкою податкового органу, не могли здійснювати закупівлю нафтопродуктів через відсутність основних засобів, фізичних та технічних можливостей. Такі висновки зроблені з посиланням на інформацію, зібрану податковими органами.

Разом з тим, відповідачі не наводять ґрунтовних доводів щодо відсутності або істотних недоліків первинних документів, складених за спірними господарськими операціями, які б могли вплинути на податковий облік господарських операцій, на виконання яких їх було складено.

Суд вважає такі доводи та висновки, що ґрунтуються на них, невірними та передчасними.

При цьому суд зазначає, що копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, що також спростовує доводи відповідача про порушення позивачем стандартів бухгалтерського обліку.

На підставі зазначених вище обставин суд доходить висновку, що подані позивачем документи, підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, що свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду позивачем, його контрагентами або третіми особами.

Можливі наявні недоліки в господарській діяльності інших ніж позивач юридичних осіб не можуть слугувати підставою для невизнання господарської операції, вчиненої з такими юридичними особами, за умови належного документального підтвердження даної господарської операції іншими доказами, зокрема, належними документами.

Крім того, суд зауважує, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від іншої особи, зокрема, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а відтак, якщо останній не виконав свого зобовязання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобовязання, припустився інших порушень податкового законодавства або бухгалтерського обліку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження проведеної господарської операції.

З урахуванням викладеного факт можливого порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань, зокрема та обставина, що, на думку податкового органу, їх діяльність спрямована лише на надання іншим особам неправомірної податкової вигоди, може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій, вчинених сумлінним платником податків з такими контрагентами, якщо податковий орган доведе, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти або що діяльність платника податку, його взаємозалежних або афілійованих осіб спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Зазначена позиція узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яку суди України застосовують як джерело права, відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, Європейський Суд з прав людини, у своєму рішенні від 22.01.2009 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню.

На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди.

Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даній справі відповідачем, як субєктом владних повноважень, суду не надано докази законності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, у той час як встановлені та досліджені судом у даній справі докази вказують на їх необґрунтованість та незаконність.

Враховуючи викладене суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про скасування оскаржуваних в даній справі податкових повідомлень-рішень.

Разом з тим суд зазначає, що позовні вимоги про зобовязання відповідачів відновити суми податкових зобовязань позивача в електронній базі даних «Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України «Податковий блок», інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ «Аудит», а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в акті перевірки № 1385/04-81-22-02/39757151 від 29.10.2015р., № 1478/04-81-22-02/39757151 від 13.11.2015р. не вбачаються обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (частина 1), а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2).

Суд погоджується з доводами, наданими відповідачами, згідно яких податкові органи та їх посадові особи наділені законом правом щодо здійснення податкового контролю, в тому числі шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення своєї діяльності.

При цьому, таке забезпечення діяльності включає комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, а вказана інформація зберігається у відповідних базах даних, які за своїм змістом не мають можливості вплинути на права та законні інтереси платника податків, а являють собою певну компіляцію даних, призначену для внутрішнього користування податкових органів.

Інформація, що міститься в таких базах даних може бути реалізована у певні управлінські рішення податкового органу і в такому разі вказані рішення можуть бути оскаржені платником податків, коли він буде вважати порушеними свої права в звязку з їх прийняттям.

В даному випадку суд не вбачає порушення прав позивача в звязку із певним змістом визначених ним баз даних податкових органів, в звязку з чим вважає, що позовні вимоги позивача в даній частині звернуті на майбутнє і спір за ними на даний час не виник.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 52, 55, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАННА ГРУПП" до Криворізької Північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Криворізької Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення: Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 26.11.2015р., Криворізької Північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №000032/2100/11493 від 26.11.2015р., №000031/2100/11487 від 26.11.2015р., Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № від 26.11.2015р., № від 26.11.2015р., Криворізької Центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № від 26.11.2015р., № від 26.11.2015р., № від 26.11.2015р., Криворізької Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № від 26.11.2015 р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Панченко О.В.