Справа № 461/5077/16-а
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

09 березня 2017 року№ 876/3283/17

Суддя Львівського апеляційного адміністративного суду Бруновська Н. В., перевіривши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2016 р. позов задоволено.

Не погодившись із даною постановою, апелянт подав апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст. 186 КАС України апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.08.2016 року судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні ухвалено оскаржувану постанову, копію якої апелянт отримав 29.08.2016 року, а апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 01.03.2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

При цьому, разом із апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак без обґрунтуваних причин його пропуску.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 189 КАС України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи те, що особа, яка подала апеляційну скаргу пропустила строк на апеляційне оскарження, та подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження без обґрунтуваних причин його пропуску, таку апеляційну скаргу слід залишити без руху, для подання апелянтом протягом 30 днів, з моменту отримання копії цієї ухвали, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням в ній обґрунтування причин пропуску цього строку.

Крім того, суддя визнає наведені у клопотання підстави пропуску строку апеляційного оскарження неповажними виходячи із наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 05.09.2016 року апелянт подав апеляційну скаргу на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.08.2016 року.

Проте, у зв'язку із недотримання особою яка подала апеляційну скаргу вимог ч.6 ст.187 КАС України, апеляційну скаргу ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 року залишено без руху для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі встановленому Законом України "Про судовий збір".

06.10.2016 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у зв'язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львов на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.08.2016 року повернуто особі, що подала апеляційну скаргу.

01.02.2017 року пенсійний орган повторно подав апеляційну скаргу на оскаржене рішення суду із клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження. Підставою пропуску строку є відсутність у апелянта на момент подачі первинної скарги необхідних асигнувань на рахунках.

ч. 2 статті 88 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" постановлено взяти до уваги та довести до відома суддів апеляційних, окружних адміністративних судів та місцевих загальних судів Довідку про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір".

Так, Пленум Вищого адміністративного суду України у вказаній довідці зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 25.09.2015 року зазначила, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" зобов'язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

У своєму рішення Європейський суд з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Суд зазначає, що ця справа стосується не екстраординарного перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду в порядку нагляду чи за нововиявленими обставинами, а відновлення провадження через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження.

Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити судовий збір, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду.

Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз норми національного Законодавства в сукупності із практикою Європейського суду з прав людини дає підстави дійти висновку, що відсутність в минулому при поданні апеляційної скарги у бюджетної установи коштів передбачених для сплати судового збору, якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, не є обґрунтованою підставою для поновлення строку повторного апеляційного оскарження рішення суду яке набрало законної сили.

При цьому, особі, яка подає апеляційну скаргу слід роз'яснити, що у разі неподання у визначений строк заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням в ній обґрунтування причин пропуску строку апеляційного оскарження, у відповідності до абз. 2 ч. 4 ст. 189 КАС України за даною апеляційною скаргою буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 186, 189, 212, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.08.2016р. у справі № 461/5077/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій - залишити без руху.

Надати особі, яка подала апеляційну скаргу тридцяти денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали, для звернення до Львівського апеляційного адміністративного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням в ній обґрунтування причин пропуску цього строку.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя Бруновська Н. В.