Справа № 697/1964/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 березня 2017 року м. Київ К/800/6510/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Канівської центральної районної лікарні про визнання недійсним медичного огляду та скасування постанови щодо його результатів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Канівської центральної районної лікарні, в якому зазначав, що 15 липня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода з його участю, як водія одного з транспортних засобів. Учасників ДТП було доставлено в Канівську центральну районну лікарню для проведення огляду на стан сп'яніння, за результатами якого складено медичний висновок з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції. Посилаючись на те, що огляд проведено з грубим порушенням встановленого порядку, просив визнати відсутність компетенції у медичних працівників Канівської центральної районної лікарні на проведення 15 липня 2016 року його огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції, а також визнати недійсним огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведений 15 липня 2016 року Канівською центральною районною лікарнею та скасувати висновок щодо його результатів.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2017 року закрито провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України в зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктами 1 та 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечувалося позивачем, що після проведення 15 липня 2016 року лікарем-наркологом Канівської центральної районної лікарні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження).

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп'яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом'якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Частина 1 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 2 статті 86 Кримінального процесуального кодексу України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Із наведеного випливає, що оскаржуваний позивачем висновок щодо результатів огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є доказом у кримінальному провадженні, допустимість якого, у тому числі із точки зору компетенції у медичних працівників на проведення огляду, має здійснюватись у порядку кримінального судочинства.

Таким чином, даний спір не є справою адміністративної юрисдикції і не може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, а тому, зважаючи на наведені обставини та вимоги закону, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства), є правильним.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності постановлених судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Канівської центральної районної лікарні про визнання недійсним медичного огляду та скасування постанови щодо його результатів.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник