Справа № 537/4098/16-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р.Справа № 537/4098/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.12.2016 по справі № 537/4098/16-а

за позовом ОСОБА_2

до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Іщенко Ольги Олександрівни, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови серії ПС2 № 669833 про адміністративне правопорушення від 04.07.2016,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.), звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції рядового поліції Іщенко Ольги Олександрівни (далі по тексту - поліцейський роти № 3 УПП в м. Кременчуці ДПП Іщенко О.О.), в якому просив суд визнати дії поліцейського Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП рядового поліції Іщенко Ольги Олександрівни про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправними; скасувати постанову серії ПС 2 № 669833 про адміністративне правопорушення; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.11.2016 по справі № 537/4098/16-а залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.12.2016 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Іщенко Ольги Олександрівни про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправними.

Скасовано постанову серії ПС 2 № 669833 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, третьою особою - Управлінням патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.12.2016 скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що під час винесення відповідачем постанови позивач не заперечував проти факту вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме зупинки транспортного засобу з порушенням вимог дорожнього знаку 3.34 Правил дорожнього руху України.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 04.07.2016 інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП рядовим поліції Іщенко О.О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 669833 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 669833, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом "HYUNDAY ELANTRA", державний номерний знак НОМЕР_1, 04.07.2016 о 15 год. 45 хв. в м. Кременчуці по вул. І.Приходька, 91, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено", чим порушив Правила дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 11).

Не погодившись з даною постановою, позивач оскаржив її начальнику Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП. Згідно рішення від 18.07.2016 за підписом т.в.о. начальника УПП у м. Кременчуці ОСОБА_4 постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПС2 № 669833 від 04.07.2016 винесену поліцейським УПП у м. Кременчуці рядовим поліції Іщенко О.О. залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Вважаючи незаконними такі дії щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження дій поліцейського та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 669833 від 04.07.2016.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснила, що 04.07.2016 року саме вона керувала автомобілем "HYUNDAY ELANTRA", державний номерний знак НОМЕР_1, та здійснила зупинку по вул. І.Приходько, 91 в м. Кременчуці. У зв'язку із поганим самопочуттям, вона залишила автомобіль для того, щоб взяти для себе воду та подзвонила своєму чоловіку ОСОБА_2, якого прохала забрати автомобіль, її та дітей, оскільки керувати в подальшому не мала змоги. Під час складання постанови працівником поліції факт керування автомобілем саме позивачем не оспорювала, оскільки поспішала та була з малолітніми дітьми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності складання оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, зокрема, не надано доказів того, що позивач був за кермом автомобіля та те, що саме він здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено".

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі апеляційного перегляду, передбачені ст. 195 КАС України, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП).

Як встановлено частиною 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 не складався.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VIII, який був прийнятий після винесення рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Не заперечуючи про наявність у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення.

Відповідно до розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція), яка є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Поліцейський, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, залежно від установлених обставин зазначає у рішенні про наявність або відсутність вини конкретної особи у його вчиненні та за результатами розгляду справи по суті на підставі статті 247 КУпАП приймає рішення щодо закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Таким чином, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис, яким зафіксовано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності позивача, який додано відповідачем як доказ правопорушення.

З даного відеозапису вбачається, що інспектор не назвавши свою посаду та прізвище, вказала позивачеві на порушення ним правил дорожнього руху, але права та обов'язки позивачеві не роз'яснила.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності складання оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, а саме не надано доказів того, що ОСОБА_2 був за кермом автомобіля та те, що саме він здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено".

Зокрема, маючи можливість допитати ОСОБА_5 як свідка, враховуючи те, що остання була присутня під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, поліцейською роти № 3 УПП в м. Кременчуці ДПП Іщенко О.О. не було вжито заходів для підтвердження обставин викладених у постанові, а саме факту вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до вимог статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як зазначено у ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення повинен підтверджуватися наявними належними та достатніми доказами, зокрема у випадку притягнення до адміністративної відповідальності за зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено", коли відсутні фактичні дані, що до того хто перебував за кермом під час зупинки транспортного засобу, відповідач повинен був встановити наявність вини конкретної особи, яка притягується до відповідальності, шляхом письмових пояснень такої особи, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається з матеріалів справи, відеозаписом з нагрудної камери патрульного зафіксована стоянка транспортного засобу "HYUNDAY ELANTRA" в зоні дії забороняючого знаку та процедура притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Однак, даним відеозаписом не зафіксовано фактичного скоєння позивачем порушення п. 3.34 Правил дорожнього руху України, а саме хто керував транспортним засобом на час зупинки.

Відповідно до п. 8.4 "в" Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі ПДР) дорожні знаки поділяються на групи зокрема на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

При цьому, знак 3.34 "Зупинку заборонено" встановлює заборону зупинки і стоянки транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідальність за дане правопорушення встановлена зокрема за порушення водіями транспортних засобів вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення /порушення правил зупинки, стоянки/, необхідно з'ясувати причини такої зупинки.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, відповідачем встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме зупинка транспортного засобу в зоні дії забороняючого знаку, але не з'ясовано чи винен позивач у вчиненні цього правопорушення, враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що саме позивач перебував за кермом та порушив вимоги дорожніх знаків.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідачем не встановлено обставин, що пом'якшують відповідальність, а саме наявність малолітніх дітей, що могли бути причиною вимушеної зупинки.

За нормами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність факту вчинення правопорушення саме позивачем та спростували свідчення позивача та допитаного в судовому засіданні свідка, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення саме позивачем, а тому спростувати пояснення позивача та допитаного в судовому засіданні свідка немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема постанова у справі про адміністративне правопорушення, відеозапис з нагрудної камери поліцейського та показання свідка не дають підстав для висновку про скоєння саме ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи, що обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушення п. 3.34 Правил дорожнього руху та ч.1 ст.122 КУпАП України, а тому притягнення позивача до відповідальності є безпідставним, та висновок суду першої інстанції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 669833 від 04 липня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. є правомірним.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржувалося.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що під час винесення постанови відповідачем позивач не заперечував проти факту вчинення ним адміністративного правопорушення, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЕСПЛ) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному "право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Слід зазначити, що починаючи зі справ "Енгель та інші проти Нідерландів" ("Engel and Others v. the. Netherlands", 08.06.1976, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), "Озтюрк проти Німеччини" ("Ozturk v. Germany", 21.02.1984, no. 8544/79), "Лутц проти Німеччини" ("Lutz v. Germany", 25.08.1987, no. 9912/82) ЄСПЛ тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо. У деяких справах проти України ЄСПЛ констатував порушення статей 6 і 7 Конвенції, а також ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції у справах про адміністративні правопорушення, як наприклад, у справах "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", 11.04.2013, no. 20372/11) та інші.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Колегія суддів вказує, що для встановлення "обґрунтованість … висунутого … кримінального обвинувачення" у матеріалах справи про адміністративні правопорушення мають міститися достатня кількість об'єктивних доказів, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом". Зокрема, у контексті цієї справи, виявивши факт скоєння правопорушення (зупинка транспортного засобу в зоні дії забороняючого знаку) відповідач повинен був встановити особу правопорушника шляхом приведення достатніх та належних доказів (показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків), а не обмежуватися свідченнями особи, яка з суб'єктивних причин не заперечувала проти складання щодо неї постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що всі сумніви відносно доведеності вини слід тлумачити на користь особи, а не суб'єкта владних повноважень, оскільки вказаний конституційний принцип, поряд з іншими, є гарантією захисту від безпідставного притягнення осіб до юридичної відповідальності.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.12.2016 по справі № 537/4098/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 07.03.2017.