Справа № 826/5024/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/5024/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 березня 2017 року № 826/5024/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кушать подано» до державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкової консультації.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд), з урахуванням усунення виявлених недоліків, надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кушать подано» (далі - позивач) до державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач) про скасування податкової консультації від 26 лютого 2016 року, наданої позивачу відповідачем з приводу застосування ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

В обґрунтування позову зазначено, що заявлена вимога підлягає задоволенню, оскільки надана відповідачем податкова консультація суперечить нормам чинного законодавства та, як наслідок, порушує права та інтереси позивача як платника податків.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/5024/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена належним чином. При цьому, до суду засобами електронного зв'язку від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, у яких міститься прохання розглянути справу без участі представника відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з’ясовано у ході судового розгляду справи, позивач звернувся до відповідача із листом про звільнення від орендної плати за користування землею, за результатами розгляду якого, відповідач листом від 26 лютого 2016 року №2990/10/05-15-08-01-013-2 повідомив позивача про наступне.

Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена можливість встановлення податкової пільги.

Згідно з п. 30.1 ст. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

Відповідно до п. 30.9 ст. 30 ПК України, податкова пільга надається шляхом, зокрема звільнення від сплати податку та збору.

Податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до цього Кодексу (п. 30.5 ст. 30 ПК України).

Статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що під час проведення АТО суб’єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, звільняються від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

При цьому, перелік земельних ділянок державної та комунальної власності, на які розповсюджуються пільги, встановлені ст. 6 Закону України Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», визначається виходячи з двох переліків населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція: початкового та остаточного, які мають бути затверджені Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено початковий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Поряд з цим, остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції.

Таким чином, на даний час не внесено жодних змін до ПК України щодо застосування податкової пільги зі звільнення відповідних суб’єктів господарювання на час проведення антитерористичної операції від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Окрім того, відсутній остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який, у свою чергу, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції.

Враховуючи викладене, законодавчі підстави для звільнення позивача від орендної плати за користування землею відсутні.

Відповідні роз’яснення розміщені на Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі «ЗІР», офіційний сайт ДФС України.

До суду із позовом позивач звернувся, оскільки вважає відповідь відповідача, оформлену у формі листа №2990/10/05-15-08-01-013-2, податковою консультацією, яка суперечить нормам законодавства та порушує права позивача як платника податків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.172 а. 14.1. ст. 14 ПК України, податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

За приписами п. 52.1 ст. 52 ПК України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства (п. 52.3 ст. 52 ПК України).

У п. 53.1 ст. 53 ПК України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Суд вважає за необхідне вказати, що при наданні податкової консультації контролюючий орган має не лише проаналізувати усі норми, що регулюють спірні правовідносин, та норми, на які посилається заявник у своєму зверненні з урахуванням тих чи інших обставин, але й дослідити додані до звернення документи, у тому числі із можливим витребуванням додаткових документів в рамках строку розгляду такого виду звернення.

Право на оскарження податкової консультації до суду та правові наслідки судового розгляду закріплені у п. 53.3 ст. 53 ПК України, згідно з яким, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (абз. 2 п. 53.3 ст. 53 ПК України).

З системного аналізу викладених норм вбачається, що податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надана така консультація. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз'яснення конкретному платнику податків по конкретній нормі закону.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що надана 26 лютого 2016 року відповідачем позивачу відповідь не є податковою консультацією, адже порушені у ній питання не стосуються практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Надана відповідь не може вважатися допомогою відповідача позивачу стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Зокрема, як встановлено судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів, та не спростовано представником позивача, у листі позивача, адресованому відповідачу, містилося прохання звільнити позивача від сплати орендної плати за користування землею, а не роз’яснити практичне застосування конкретної норми.

При цьому, суд звертає увагу, що представником позивача у ході судового розгляду справи не надано суду копії листа, адресованого відповідачу.

Крім викладеного, суд також зазначає, що відповідь відповідача, оформлена у формі листа №2990/10/05-15-08-01-013-2, за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень, оскільки не створює і не припиняє права позивача, не приписує останньому вчинити будь-які обов'язкові дії, та, відповідно, не порушує права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кушать подано» до державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкової консультації є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв’язку з ухваленням судового рішення на користь суб’єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кушать подано».

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда