Справа № 816/2265/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2265/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вороненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Полтавської області (надалі також - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу № 430к від 03.08.2015 в частині запланованого вивільнення позивача та необхідності вручення з цього приводу повідомлення, наказу №440к від 07.08.2015, наказу № 376к від 02.11.2016;

- зобов`язання поновити позивача на роботі на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Полтавської області з 02.11.2016;

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 11262,24 грн, на відшкодування завданої моральної шкоди кошти в сумі 150000 грн, а всього в сумі 161262,24 грн;

- зобов`язання вчинити дії, а саме - внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_1 щодо його звільнення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу прокурора Полтавської області № 430к від 03.08.2015 в частині запланованого вивільнення позивача та необхідності вручення з цього приводу повідомлення, наказу прокурора Полтавської області №440к від 07.08.2015 - залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом № 376к прокуратури Полтавської області від 02.11.2016 позивач був звільнений з посади прокурора та з органів прокуратури Полтавської області у зв`язку із закінченням строку трудового договору та неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді у зв`язку з фактичним виходом на роботу основного працівника. Вважає, що звільнення з органів прокуратури Полтавської області є протиправним, оскільки наказ про звільнення винесено неуповноваженою посадовою особою. При звільненні позивача, прокуратурою Полтавської області не було виконано вимоги п. 2 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про прокуратуру», а саме не отримано подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо його звільнення. Таким чином, дії відповідача щодо звільнення позивача з посади є незаконними і не ґрунтуються на вимогах закону.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказував, що позивач, скориставшись своїм правом, погодився на призначення його на посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних справах прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 , який увільнений від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, із збереженням за ним місця роботи, посади та середнього заробітку. У зв`язку з виходом основного працівника трудові відносини з позивачем підлягали припиненню. Наказом т.в.о. прокурора Полтавської області № 376к від 02.11.2016 позивача звільнено з посади, яку він обіймав тимчасово, у зв`язку із закінченням строку трудового договору та неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді. Крім того, зазначав, що законодавство не зобов`язує роботодавця пропонувати особам, які працюють на умовах строкового трудового договору про наявні вакантні посади на умовах безстрокового трудового договору. Вказував на те, що згідно з пп.4 п. 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності положеннями, передбаченими абз. 3 п.1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурори призначаються та звільняються з посад без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами. Відтак, наказ № 376к від 02.11.2016 виданий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідно відсутні підстави для визнання оскаржуваного наказу протиправним, поновлення позивача на посаді та відшкодування моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що наказом від 11.06.2012 № 416к молодший радник юстиції ОСОБА_1 призначений на посаду старшого прокурора прокуратури Оржицького району Полтавської області, звільнивши з посади старшого помічника прокурора Оржицького району Полтавської області.

Відповідно до наказу від 03.08.2015 № 430к прокуратурою Полтавської області з метою удосконалення організації роботи та виконання наказів Генерального прокурора України від 15.07.2015 №52ш та №64ш, відповідно до рішення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (протокол №1 від 30.07.2015) ОСОБА_1 письмово повідомлено про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на умовах строкового трудового договору на посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних справах прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 , який увільнений від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, із збереженням за ним місця роботи, посади та середнього заробітку.

Позивачу також було роз`яснено право взяти участь у конкурсному відборі на зайняття посади керівника, першого заступника та заступника керівника відповідної місцевої прокуратури /а.с. 60-72/.

Позивач ознайомлений з переліком вакантних та тимчасово вільних посад в прокуратурі Полтавської області.

Наказом прокурора Полтавської області №440к від 07.08.2015 позивача призначено прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних справах прокуратури Полтавської області тимчасово, на час увільнення від виконання посадових обов`язків за вказаною посадою, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації основного працівника ( ОСОБА_2 ) з 07.08.2015, звільнивши з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Полтавської області /а.с. 58/.

Наказом командира військової частини польова пошта В168845 №265 від 31.10.2016 старшого лейтенанта ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас, відповідно до Указу Президента України від 26.09.2016 №411/2016 /а.с.97/.

01 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до т.в.о. прокурора Полтавської області із заявою про намір приступити до виконання своїх обов`язків з 03.11.2016 /а.с.96/.

Враховуючи заяву ОСОБА_2 , т.в.о. прокурора Полтавської області був виданий наказ №376к від 02.11.2016 про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Полтавської області, яку він обіймав тимчасово, на час увільнення від виконання посадових обов`язків за вказаною посадою, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації основного працівника ( ОСОБА_2 ) та з органів прокуратури Полтавської області у зв`язку з закінченням строку трудового договору, неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді (п. 2 ст. 36 КЗпП України, п. 8 ч. 1 ст. 51, п. 2 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про прокуратуру») /а.с.77/.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача щодо його звільнення з посади та органів прокуратури Полтавської області, а тому вважаючи свої права порушеними та з метою їх відновлення ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Особливістю строкового трудового договору є визначення сторонами моменту його припинення ще під час прийняття особи на роботу (посаду), коли у відповідному наказі зазначається, на який строк укладається договір.

Як вже встановлено судом, за погодженням сторін - працівника та керівника органу прокуратури, наказом за № 440к від 07.8.2015 був укладений по своїй суті та змісту строковий трудовий договір. Вказаний трудовий договір з позивачем укладався на час увільнення від виконання посадових обов`язків за вказаною посадою, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації основного працівника ( ОСОБА_2 ), про що прямо зазначено в наказі № 440 від 07.08.2015 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Для оформлення звільнення законодавство не вимагає від працівника подання заяви, оскільки про строковий характер трудових відносин та момент припинення він знав ще під час прийняття на роботу. Роботодавець, у свою чергу, не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про звільнення. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого сторони трудових відносин мають право припинити їх.

Суд зазначає, що умови строкового договору, припинення якого пов`язувалось із днем фактичного виходу на роботу основного працівника позивачеві були відомі.

Крім того, свою волю на укладення строкового трудового договору позивач виявив, коли подавав заяву на призначення на вказану тимчасово вакантну посаду. Відтак, у цей же час він виразив і свою волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про прокуратуру» прокурор, який обіймає тимчасово вакантну посаду, у разі повернення на роботу прокурора, який обіймає відповідну посаду на постійній основі, звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, якщо:

- прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів;

- в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення;

- прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Підпунктом 4 пункту 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Наказом Генеральної прокуратури України від 23.08.2016 №211к /а.с. 81/ тимчасово виконання обов`язків прокурора Полтавської області покладено на першого заступника прокурора Полтавської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 з 29.08.2016.

Статтею 7 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Зі змісту частини четвертої вказаної статті вбачається, що Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, прокуратура України являє собою єдину систему органів прокуратури, які виконують функції: підтримання державного обвинувачення в суді; представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом; нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру»), в яких функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами (ч.1 ст. 5 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

Статтею 11 Закону України «Про прокуратуру» визначено повноваження керівника регіональної прокуратури, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 11 передбачено, що керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Частина 3 ст. 11 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що у разі відсутності керівника регіональної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника регіональної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника регіональної прокуратури.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 51 Закону України Про прокуратуру особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є: керівник регіональної прокуратури - щодо прокурорів відповідної регіональної прокуратури та прокурорів місцевих прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Обсяг повноважень тимчасово виконуючого обов`язки прокурора Полтавської області слід визначати із урахуванням того, що діяльність прокурори Полтавської області побудована на засадах, зокрема, незалежності прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов`язків, що надає відповідній посадовій особі право приймати будь-які рішення щодо управління прокуратурою Полтавської області, у тому числі і право на винесення та підписання наказів про звільнення з посади чи прийняття на посаду прокурорів.

Крім того, суд звертає увагу, що звільнення позивача відбулося у зв`язку із закінченням строку трудового договору та неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді, яку він тимчасово обіймав на час увільнення від виконання обов`язків за вказаною посадою, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, основного працівника ОСОБА_2 . Таким чином, тимчасово виконуючий обов`язки прокурора області, розглянувши заяву ОСОБА_2 про готовність приступити до виконання обов`язків та інші документи щодо закінчення ним проходження військової служби, зобов`язаний був прийняти наказ про поновлення на посаді вказаного працівника і тим самим звільнивши із вказаної посади позивача, яку він займав тимчасово саме на вказаний період та фактично реалізував волевиявлення позивача про його майбутнє звільнення у зв`язку із поверненням на вказану посаду основного працівника, яке сам же позивач висловив у своїй заяві від 07 серпня 2015 року. Крім іншого, суд зауважує, що саме позивач своєю заявою від 07 серпня 2015 року просив призначити його на вказану посаду тимчасово на час увільнення від виконання обов`язків за вказаною посадою у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації основного працівника ОСОБА_2 /а.с.59/. На підставі вказаної заяви прокурором Полтавської області було винесено наказ № 440 від 07 серпня 2015 року про призначення позивача тимчасово на вказану посаду, з яким позивач погодився /а.с. 58/. Тобто, сам строк на який позивача призначають та умови такого призначення позивачу фактично були відомі ще 07 серпня 2015 року, що слідує із його заяви про призначення тимчасово на посаду та наказу про призначення на вказану посаду тимчасово.

У зв`язку з наведеними обставинами, суд вважає, що покладенням тимчасового виконання обов`язків прокурора Полтавської області на першого заступника прокурора Полтавської області старшого радника юстиції ОСОБА_3 , останнього було наділено усіма правами та обов`язками прокурора Полтавської області. Відтак, посилання позивача на відсутність у тимчасово виконуючого обов`язки прокурора Полтавської області повноважень підписувати оспорюваний наказ є не обґрунтованими.

З урахуванням положень п.3 ст. 11 Закону України Про прокуратуру т.в.о. прокурор Полтавської області мав повноваження прийняти рішення про звільнення позивача з посади та органів прокуратури Полтавської області.

Суд зазначає, що позивача звільнено з роботи у зв`язку із виходом на роботу основного працівника, тобто у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Звільнення із зазначених підстав жодним чином не пов`язане зі змінами в організації виробництва і праці та за процедурою є відмінним від звільнення з підстав змін в організації виробництва і праці.

Вирішення питань про переважне право залишення на роботі та вимоги щодо пропозиції іншої роботи є обов`язковими у разі вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що прямо передбачено ст. 42 КЗпП України.

Звільнення ж позивача здійснено з підстав неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді у зв`язку з фактичним виходом на роботу основного працівника, тобто підстав, визначених п. 8 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

За таких обставин власник або уповноважений ним орган не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення та не зобов`язаний пропонувати при звільненні йому інші посади.

Згідно повідомлення прокуратури Полтавської області від 02.11.2016 №11-935вих.16 станом на 02.11.2016 вакантні посади в апараті прокуратури області були відсутні, тому можливості перевести ОСОБА_1 на іншу посаду не було /а.с.39/.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з дня виходу основного працівника ОСОБА_2 , з огляду на норми Закону України «Про прокуратуру», вимоги трудового законодавства та умови трудового договору, трудові відносини з позивачем підлягали припиненню.

Відповідно до Закону України Про прокуратуру добір кандидатів на посади керівників, перших заступників, заступників керівників, а також прокурорів місцевих прокуратур до 15 липня 2017 року здійснюється у порядку, встановленому пунктом 5-1 Перехідних положень Закону.

Відповідно до пункту 5-1 Перехідних положень Закону України Про прокуратуру до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: а) особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та п`ятої статті 27 цього Закону, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права; б) особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування; в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Умови і порядок організації та проведення чотирирівневого відкритого конкурсу кандидатів на посади керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників визначено Порядком проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, затвердженого наказом Генерального Прокурора від 20.07.2015 №98.

Відповідно до пп.4.4, 5.10, 5.11 вказаного Порядку, Комісія формує рейтинговий список кандидатів та визначає кандидатів для участі в наступному рівні конкурсу, проводить відбір кандидатів на кожну з посад передбачених пунктами 11-13 частини першої статті 39 Закону України Про прокуратуру.

За результатами складання професійного тесту та тесту на загальні здібності формує рейтинговий список. До тестування особистісних характеристик (психологічний тест) допускаються кандидати відповідно до рейтингового списку, із розрахунку чотири особи на одну посаду.

Позивач, скориставшись своїм правом, прийняв участь у чотирирівневому конкурсі на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, у якому зайняв 3 місце. За результатами професійного тесту та тесту на загальні здібності набрав 144,7 бали та був допущений конкурсною комісією до наступних етапів - тестування особистісних характеристик та співбесіди.

Із пояснень представника відповідача, судом встановлено, що рішенням Харківської конкурсної комісії ОСОБА_1 не був рекомендований для призначення на посаду першого заступника чи заступників керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області. Рішення Харківської конкурсної комісії позивачем не оскаржувалося. При цьому ОСОБА_1 заяву про участь у тестуванні на зайняття посади прокурора у місцевих прокуратурах не подавав.

Таким чином, на час вирішення справи відсутні правовідносини позивача з відповідачем щодо вирішення питання про повторне прийняття позивача на роботу, отже й відсутній спір з даного приводу.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем вимог законодавства про працю, зокрема, прокуратурою Полтавської області не було виконано вимоги п.2 ч.1 ст. 59 Закону України «Про прокуратуру», а саме не отримано подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо його звільнення, суд зазначає наступне.

Підстави звільнення прокурора з посади визначені пунктами 1-9 частини 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Однією з таких підстав є звільнення у зв`язку неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про прокуратуру» прокурор, який обіймає тимчасово вакантну посаду, у разі повернення на роботу прокурора, який обіймає відповідну посаду на постійній основі, звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, якщо:1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Положеннями статті 62 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що подання про звільнення прокурора з посади вноситься Вищою радою юстиції або Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів у визначених законом випадках. Прийняття рішення про звільнення прокурора з посади здійснюється особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, виключно на підставі та в межах подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів чи Вищої ради юстиції.

Однак, згідно з пп. 4 пункту 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення", а саме: статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону (регулюють порядок призначення на посаду прокурора та звільнення з посади, здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора за умови функціонування Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, діяльність органів прокурорського самоврядування та набирають чинності з 15 квітня 2017 року), прокурори призначаються на посади і звільняються на посади і звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Таким чином, стаття 59 Закону України «Про прокуратуру», передбачає порядок, а не підставу звільнення прокурора у зв`язку з неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, порядок діяльності, зокрема, внесення подання про звільнення прокурора, якої на час звільнення ще не врегульовано у зв`язку із не набранням чинності відповідною статтею Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, особливий порядок звільнення прокурора, передбачений ст. 59 Закону України «Про прокуратуру» не застосовується лише в частині звільнення виключно на підставі та в межах подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів чи Вищої ради юстиції, у той час як відповідне рішення уповноважена особа вправі приймати тимчасово без такого подання.

За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу № 376к від 02.11.2016 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача про звільнення позивача - не підлягають задоволенню і похідні від цієї позовні вимоги про зобов`язання поновити позивача на роботі на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Полтавської області з 02.11.2016; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди; зобов`язання внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_1 щодо його звільнення.

За правилами, встановленими ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Прокуратурою Полтавської області доведено правомірність звільнення з посади позивача, тобто відсутність підстав для скасування наказу про його звільнення, та відсутність підстав для поновлення позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Полтавської області з 02.11.2016, а відтак і відсутність підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди.

За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.
Повний текст постанови складено 10 березня 2017 року.

Суддя І.Г. Ясиновський