Справа № 818/1264/16
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 р.Справа № 818/1264/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИГАЗ ЗБУТ" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2016р. по справі № 818/1264/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИГАЗ ЗБУТ"

до Головного управління Держпродспоживслужби у Сумській області

про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сумигаз збут ( далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Сумській області ( далі - відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати припис, який є розділом IV акту №000009 від 11.07.2016р. про результати перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів, складений головним спеціалістом Головного управління Держпроспоживслужби в Сумській області ОСОБА_1, яким зобовязано виправити та надати рахунки за газ та послуги з газопостачання, що не містять інформації про загальну суму перерахунку через різницю норм споживання, та встановити вартість роботи з обліку та надання інформації споживачам про надану послугу (надання рахунку) в загальній вартості послуг та провести перерахунок за два місяці за відсутності цього показника.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИГАЗ ЗБУТ" до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про визнання протиправним та скасування припису відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовані та порушено норми матеріального та процесуального права

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідачем правомірно винесено припис щодо зобовязання товариства виправити та надати рахунки за газ та послуги з газопостачання, що не містять інформації про загальну суму перерахунку через різницю норм споживання, та встановити вартість роботи з обліку та надання інформації споживачам про надану послугу (надання рахунку) в загальній вартості послуг та провести перерахунок за два місяці за відсутності цього показника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на підставі звернення гр. ОСОБА_2 № 28/04-15 щодо порушення прав споживачів при отриманні послуг з газопостачання, в якому було вказано, що протягом березня та квітня 2016 року року він не отримує платіжне доручення про оплату послуг з газопостачання, які надаються ТОВ Сумигаз збут, а рахунок за лютий місяць 2016 року, на його думку, містить безпідставні нарахування, а саме загальну суму перерахунку 591,86грн., розподілену на девять місяців по 65,76 грн.(а.с.98-99), проведено позапланову перевірку, за результатами якої складено акт №000009 від 11.07.2016р. (а.с.8-22,100-103).

Зокрема, перевіркою встановлено, що підприємством-надавачем послуг з газопостачання рахунок за газ та за послуги з газопостачання в березні та квітні 2016р. не надавався, чим порушено вимоги пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.1999р. №2246, ст.32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, пункт 24 Постанови НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496, а також встановлено, що рахунки за лютий 2016 року містить загальну суму перерахунку за відсутності підстав для його проведення, що порушує вимоги ст.22,31,32 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

За результатами перевірки винесено припис, що міститься в розділі акту, яким ТОВ Сумигаз збут зобовязано виправити та надати рахунки за газ та послуги з газопостачання, що не містять інформації про загальну суму перерахунку через різницю норм споживання, та встановити вартість роботи з обліку та надання інформації споживачам про надану послугу (надання рахунку) в загальній вартості послуг та провести перерахунок за два місяці за відсутності цього показника (а.с.12).

Вважаючи такий припис неправомірним, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів зазначає:

Як вбачається з матеріалів справи, припис, яким зобовязано ТОВ Сумигаз збут усунути виявлені порушення, винесений за результатами позапланової перевірки ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області на підставі звернення споживача ОСОБА_2 щодо неправомірного проведення перерахунку за газ за період дії визнаної нечинною судом Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №237 Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, оскільки чинним законодавством не передбачено здійснення постачальниками природного газу відповідних перерахунків обсягів спожитого природного газу, що призводить до виставлення споживачам додаткової оплати та не надання відповідної інформації про вартість послуг та їх структуру.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Згідно з ч. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав (ст.6 Закону № 877-V).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України Про захист прав споживачів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів, серед іншого, має право давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів.

Результати перевірок суб'єктів господарювання службовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, оформлюються відповідними актами (ч.2 цієї ж статті).

З аналізу зазначених норм вбачається, що Держпродспоживслужба, як контролюючий орган має право, на підставі звернення фізичної особи про порушення субєктом господарювання її законних прав, провести позапланову перевірку такого субєкта господарювання та у разі виявлення порушень законодавства у сфері захисту прав споживачів, зобовязати усунути таке порушення, шляхом винесення такому субєкту господарювання обовязкового для виконання припису.

Так, п. 6 ч.2 ст.22 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачений обовязок виробника надавати в установленому порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

У разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.

Платіжний документ може містити графи, в яких зазначаються суми до сплати за надані послуги, не проплачені повністю споживачем у попередній розрахунковий період. Платіжний документ не може містити графи, в яких зазначаються суми за оплату послуг, не передбачених договором, або суми доплат за надані послуги понад ті, що передбачені діючими тарифами.

Відповідно до п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999

р. № 2246 Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), які регулюють відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) споживачами газу, розрахунки за надані послуги з газопостачання можуть провадитися: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються газопостачальним підприємством. Порядок і форма розрахунку визначаються у договорі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є побутовим споживачем без газового лічильника (газова плита, централізоване гаряче водопостачання), який уклав із ТОВ Сумигаз збут договір постачання природного газу (а.с.104-107), за умовами якого постачальник зобовязується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього обємах та обсягах, а споживач зобовязується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п.2.1).

Відповідно до п. 4.2 договору ціна на газ має зазначатися постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про надання послуг за цим договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.4.3). Розрахунки споживача за цим договором здійснюються за рахунками постачальника (п.4.5). Усі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору (п.4.6).

Також, відповідно до розділу 5 договору споживач має право у чіткий та прозорий спосіб безоплатно отримувати всю інформацію стосовно його прав та послуг, що надаються постачальником, та інформацію про ціну природного газу, порядок оплати за спожитий природний газ, а розділом 6 договору закріплений обовязок постачальника обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природний газ, надавати споживачу інформацію про свої послуги, ціни на природний газ, порядок оплати за спожитий природний газ.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки посадовою особою відповідача було встановлено, що рахунок за газ та послуги з газопостачання в березні та квітні 2016 року не надавався, що є порушенням п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.1999р. №2246, ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст.15 Закону України Про захист прав споживачів, п. 24 Постанови НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496.

Щодо зазначення в рахунку за газ та послуги з газопостачання за лютий 2016 року загальної суми перерахунку за відсутності для цього підстав колегія суддів зазначає:

Як вбачається з матеріалів справи, з копії рахунку за газ та послуги з газопостачання за лютий 2016р., який є додатком №2 до звернення від 03.06.2016р. №28/04-15, що споживачу ОСОБА_2 нараховано 65,75грн. внаслідок погашення різниці норм споживання та вказано загальну суму перерахунку через різницю норм споживання 591,86грн. (а.с.112).

З повідомлення ТОВ Сумигаз збут слідує, що перерахунок вартості фактично спожитого, але неоплаченого споживачами без лічильників природного газу за період з травня 2015р. до січня 2016 року проведено на виконання судового рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015р. у справі №826/16447/15.

Отже, на думку позивача, наявність постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015р. у справі №826/16447/15, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016р., якою визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №237 Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників (а.с.78-97), є підставою для проведення всім споживачам природного газу, в яких відсутні лічильники газу, у січні 2016 року перерахунку обсягів спожитого природного газу за період з 06 травня 2015 року до січня 2016р., виходячи із чинних місячних норм споживання природного газу, виходячи із чинних місячних норм споживання природного газу згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №619 від 06 червня 1996 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №409 від 06 серпня 2014р.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами, зазначаючи, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015р. у справі №826/16447/15 не містила зобовязання провести перерахунок вартості спожитого населенням природного газу за період її дії.

Більш того, зі змісту даного рішення вбачається, що суд не визначав у своєму рішенні моменту втрати чинності Постановою Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р., тому вона втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням, тобто з 04.11.2015р. з огляду на положення ч.1,3,5 ст.254 КАС України, коли проголошено ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р.

Отже,втрата чинності цієї постанови у даному випадку відбувається з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що проведення перерахунку вартості фактично спожитого природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників за період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №237 Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників є неправомірним.

23.06.2016р. була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 р. № 203 Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників від 23.03.2016 року, якою норми споживання змінилися, а пунктом 2 цієї постанови встановлювалось, що перерахунок вартості природного газу, спожитого населенням у період застосування норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня № 237 Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників (Офіційний вісник України, 2015р., № 36, ст. 1075), здійснюється в порядку, затвердженому Міністерством енергетики та вугільної промисловості. Однак, жодних порядків розроблено не було.

В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 р. №316 Про внесення змін до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016р. №203 положення про необхідність проведення перерахунків було виключено.

Таким чином, зазначення в рахунках сум перерахунку через різницю норм споживання у звязку із визнанням нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №237 є безпідставним.

Стаття 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги встановлює, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи визначає Кабінет Міністрів України.

У разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів (ч.10 ст.31 Закону №1875-IV).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що у разі зміни цін/тарифів позивач як газопостачальник повинен був не тільки провести коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, а й подати на їх затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів, чого зроблено не було.

Відповідно до ч.7 статті 31 Закону України Про житлово-комунальні

послуги встановлено, що саме центральні органи виконавчої влади, національні комісії, що здійснюють державне регулювання у відповідній сфері, несуть відповідальність за наслідки встановлення або регулювання цін/тарифів, що змінюються ними відповідно до їхніх повноважень.

У разі зміни цін/тарифів на послуги/товари центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідній сфері, які призвели до непередбачених витрат виконавців/виробників, центральні органи виконавчої влади зобов'язані відшкодувати в повному обсязі збитки, зумовлені такими змінами, протягом поточного фінансового року та до затвердження нового бюджету (ч.8 цієї ж статті).

Таким чином, ст.31 Закону України Про житлово-комунальні послуги чітко встановлює порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, підстави для проведення для перерахунку, відшкодування витрат підприємству в разі прийняття невідповідного рішення щодо встановлення вартості житлово-комунальної послуги.

Колегія суддів зазначає, що разі отримання подання, орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов'язаний прийняти рішення про коригування тарифу та розглянути питання щодо компенсації затрат субєктів господарювання внаслідок своїх дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на встановлений факт порушення позивачем вимог законодавства, що відповідачем правомірно винесено припис щодо зобовязання товариства виправити та надати рахунки за газ та послуги з газопостачання, що не містять інформації про загальну суму перерахунку через різницю норм споживання, та встановити вартість роботи з обліку та надання інформації споживачам про надану послугу (надання рахунку) в загальній вартості послуг та провести перерахунок за два місяці за відсутності цього показника.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене відповідачем доведено правомірність прийняття ним спірного припису, а тому позовні вимоги ТОВ Сумигаз збут задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, постанова суду ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИГАЗ ЗБУТ" залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2016р. по справі № 818/1264/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 06.03.2017 р.