Справа № 336/2493/16-а
Суддя: Артемова Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №336/2493/16-а
пр.2-а/336/6/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя: у складі:
головуючого судді: Артемової Л.Г.,
при секретарі: Аксьоновій О.А.,
за участі представника позивача Валька В.С., представника відповідача Вологжаніної О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання нечинним рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та мотивує його тим, що з 29.12.1979 по 12.05.1981 роки проходив військову службу в Радянській армії та приймав участь у бойових діях на території Афганістан. Під час проходження військової служби в Афганістані був поранений і згідно виписки Акту огляду МСЕК від 21.06.2010 серії АД №140577 йому первинно встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. 30.09.2014 йому відповідно до виписки Акту огляду МСЕК від 30.09.2014 серії НОМЕР_1 повторно встановлено третю групу інвалідності. Крім того, відповідно до Акту огляду МСЕК від 30.12.2015 серії АВ №0550936 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності безстроково у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.
26.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю, яку адресував Міністерству оборони України через Запорізький обласний військовий комісаріат. 02.11.2015 листом ІНФОРМАЦІЯ_2 №1907/с його проінформовано про те, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця, через те, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності поширюється на осіб, які отримали інвалідність первинно після 01.01.2014 року. Однак, позивач вважає, що така відмова є протиправною і суперечить вимогам діючого законодавства.
Просить визнати нечинним рішення Міністерства оборони України про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця, викладене у Листі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 22.10.2015 року № 248/3/6/2913, зобов`язати відповідача призначити йому одноразову грошову допомогу у разі інвалідності військовослужбовця у розмірі 290000,00 грн.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просить його задовольнити. Додатково пояснив, що підставою для відмови йому у виплаті допомоги стало те, що він був звільнений з військової служби в 1981 році, а інвалідність встановлена у 2010 році. Однак, вважає відмову незаконною, оскільки Закон передбачає виплату допомоги особам, які були визнані інвалідами після цього. Вважає, що застосуванню підлягає редакція відповідного Закону, яка була чинна на момент звернення його за призначенням вказаної допомоги.
Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав повністю, додатково суду пояснив, що, виходячи з доданих позивачем до заяви документів, не вбачається підстав для виплати йому грошової допомоги, оскільки ним не надані документи на підтвердження обставин поранення, якою може бути довідка з Центрального військового архіву Російської Федерації, де зберігаються відомості про усіх військовослужбовців, їх поранення, тощо. Висновок експерта не підтверджує обставин поранень і не є належним доказом, експерт лише встановив, що була травма, пов`язана з виконанням військової служби, однак, за яких обставин і на підставі яких документів експерт прийшов до такого висновку, не вказано.
Також, інвалідність позивачу вперше встановлено в червні 2010 року і виплата одноразової грошової допомоги повинна проводитись в порядку, визначеному діючим законодавством в тій редакції, що діяла на момент встановлення інвалідності, а не на момент його звернення із заявою про виплату допомоги. Зокрема, розмір допомоги повинен визначатись, виходячи з грошового забезпечення на момент звільнення. Просить в задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи в судовому засіданні 06.03.2017 року присутній не був, втім, згідно з запереченнями, які містяться в матеріалах справи, просить відмовити у задоволенні позову. За змістом заперечень позивач безпідставно посилається на норми закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №5040 від 04.07.2012, виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна проводитись в порядку, визначеному вказаним Законом, що діяла на момент встановлення йому інвалідності. Позивач дійсно звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату з заявою про виплату йому такої грошової допомоги. На підставі постанови КМУ №499 від 28.05.2008 р. ЗОВК направив цю заяву та додані до неї документи для прийняття відповідного рішення до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як головного розпорядника бюджетних коштів. ЗОВК не має права перевіряти по суті надані документи та приймати рішення щодо виплати грошової допомоги. Це виключне право відповідача. Однак, документи позивача повернулись з Департаменту фінансів МОУ без реалізації у зв`язку з відсутністю у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги. Позивач був повідомлений про прийняте рішення..
Суд, розглянувши адміністративний позов, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми діючого законодавства, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню у зв`язку із таким.
Судом встановлено, що з 29.12.1979 р. по 12.05.1981 р. позивач проходив військову службу в Радянській армії та приймав участь у бойових діях на території Афганістан. Під час проходження військової служби в Афганістані був поранений і згідно виписки Акту огляду МСЕК від 21.06.2010 серії АД №140577 йому первинно встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. 30.09.2014 йому відповідно до виписки Акту огляду МСЕК від 30.09.2014 серії НОМЕР_1 повторно встановлено третю групу інвалідності. Крім того, відповідно до Акту огляду МСЕК від 30.12.2015 серії АВ №0550936 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності безстроково у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.
В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю, яку адресував Міністерству оборони України через Запорізький обласний військовий комісаріат. 02.11.2015 листом ІНФОРМАЦІЯ_2 №1907/с його проінформовано про те, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця, через те, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності поширюється на осіб, які отримали інвалідність первинно після 01.01.2014 року.
З даним позовом позивач звернувся до суду з дотриманням строків звернення, передбачених ст. 99 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безпосередньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.
Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ст. 46 Конституції зазначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставина також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі, (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
При цьому, суд вважає необхідним застосувати при розгляді даної справи Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла на момент встановлення позивачу ОСОБА_1 інвалідності.
Так, згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.16 вказаного Закону (в редакції, що діяла станом на 04.11.2013 р.) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаних вимог Закону 28.05.2008р. КМУ прийняв постанову №499, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок №499).
П.2 вказаної постанови встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
П.3 та 7 Порядку №499 передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності: копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п.3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до п.9 Порядку №499 фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до ст.23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, відповідно до ст.23 Закону фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 під час проходження військової служби на території Афганістану отримав поранення, яке в подальшому стало причиною визнання його інвалідом 3 групи та, згодом, інвалідом 2 групи.
Вказані обставини підтверджуються копією військового квитка позивача, виписками з актів огляду МСЕК, витягом з протоколу засідання Центрально військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи, оцінивши які, суд вважає їх належними та допустимими доказами і приймає до уваги при постановленні даного рішення.
Крім того, суд вважає, що відповідач, заперечуючи проти позову, вказаних обставин належними та допустимими доказами в порушення вимог ст.71 КАС України не спростував.
Відтак, суд вважає, що з моменту встановлення позивачу 3 групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при знаходженні в країнах, де велись бойові дії, останній набув право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця, виплата якої передбачена ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
При цьому, як вже зазначалось судом, вказаний Закон повинен застосуватися в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності, в т.ч. і в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги. Також підлягає застосуванню до спірних правовідносин Порядок №499. Доводи позивача та його представника про те, що застосуванню при вирішенні даної справи підлягає редакція вказаного Закону, яка чинна на момент його звернення із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.
Також суд дійшов висновку про те, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги на підставі вказаного Закону не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, як зауважує Департамент фінансів Міністерства оборони України у своєму листі від 25.12.2015 р. і підтримав в судовому засіданні представник відповідача, оскільки п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону поширюється і на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби. Крім того, право на отримання такої допомоги пов`язується, на думку суду, виключно з фактом і часом встановлення інвалідності, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням військової служби, і не залежить від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18.11.2014р. справа №21-446а14 та від 21.04.2015р. справа № 21-135а15.
Системний аналіз норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №499 свідчить про те, що заява на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності та необхідний перелік документів подаються до обласного військового комісаріату, керівник якого у 15-денний строк направляє до Міністерства оборони України вказані документи із висновком щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги. У свою чергу, Міністерство оборони України у місячний строк після надходження зазначених документів приймає рішення про призначення допомоги або про відмову в призначенні допомоги.
Судом встановлено, що, реалізуючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до ЗОВК, як уповноваженої особи, із відповідною заявою з додавання відповідних документів, котрі були направлені до головного розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України, в супровідному листі Запорізький обласний військовий комісаріат зазначив свій попередній висновок про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги без надання відповідних мотивів.
В даному випадку звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до ЗОВК, її направлення до Міністерства оборони України відбулось з дотриманням вимог Порядку №499.
Однак, як встановлено в судовому засіданні і не спростовано сторонами, вказана заява позивача Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі - Комісія), не розглядалась, протокольне рішення, яке в подальшому підлягає затвердженню Міністром оборони України, про призначення або про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не приймалось.
З матеріалів справи вбачається, що вказана заява надійшла до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (далі - Департамент), який за поясненнями представника відповідача в судовому засіданні є структурним підрозділом МОУ без статусу юридичної особи і здійснює попередню підготовку матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги, які зобов`язаний передати на розгляд Комісії. Рішення про призначення такої допомоги або про відмову в її призначенні за визначеним в Міністерстві оборони України порядком приймається виключно вказаною Комісією, оформлюється протокольно та затверджується Міністром оборони України. Однак, в порушення своїх повноважень посадові особи Департаменту заяву позивача на розгляд Комісії не передали, своїм листом від 22.10.2015 року відмовили позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги і повернули документи до ЗОВК без реалізації.
В той же час суд враховує, що позивач просить визнати нечинним рішення Міністерства оборони України про відмову у виплаті йому одноразової грошової допомоги, та зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 290000,00грн.
Виходячи із характеру та суті спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд вважає, що вказані вимоги викладені позивачем у спосіб, який не відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи та нормам діючого законодавства, оскільки, як встановлено судом, рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги відповідачем у встановленому порядку не приймалось, лист Департаменту фінансів МОУ від 22.10.2015 року посилань на таке рішення не містить. В ньому є посилання на відсутність у позивача права на отримання відповідної допомоги, без висновку про відмову у виплаті йому такої допомоги, порядку та строків оскарження рішення про відмову, у зв`язку з чим у суду немає підстав вважати, що вказаний лист є рішенням Міністерства оборони України про відмову у виплаті позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у раз інвалідності військовослужбовця.
Також суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 290000,00 грн., з урахуванням конкретних обставин даної справи, є формою втручання у виключні повноваження суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України і суд не може перебирати на себе функцію іншого державного органу.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою в постановах від 18 березня 2014р. справа №21-11а14 та від 22 квітня 2014р. справа №21-484а13 у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.
Оскільки звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув та відповідного рішення не прийняв, то суд повинен зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.
Здійснюючи правосуддя за принципом законності та верховенства права, з метою повного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, враховуючи наявність між сторонами існуючого спору з приводу виплати одноразової грошової допомоги, суть та фактичну підставу заявленого позову, встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, що врегульовано ч.2 ст. 11 КАС України, та, встановивши протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, зобов`язати відповідача розглянути та прийняти в установленому порядку рішення за заявою ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця.
Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженим постановою КМУ від 28.05.2008р. №499, ст.ст. 2, 8, 9, 11, 14, 69-71, 158-163 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.08.2015 року про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути та прийняти в установленому порядку рішення за заявою ОСОБА_1 від 26.08.2015 року про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя, із одночасним надісланням особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Л.Г.Артемова