Справа № 826/12791/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Мамчура Я.С.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати наказ від 18 липня 2016 року № 2048-о, поновити на посаді начальника управління організаційного забезпечення службових перевірок та розслідувань Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України (спеціальне звання підполковник податкової міліції) та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що позивача було повідомлено про необхідність прибуття на засідання атестаційної комісії, однак ОСОБА_2 не прибув до Державної фіскальної служби України у зазначені в запрошенні дати. Також відповідач посилається на те, що наказом голови Державної фіскальної служби України від 30 листопада 2016 року № 3802-о було змінено дату, з якої позивача звільнено з роботи.

Під час судового засідання представник відповідача підтримала свою апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що ОСОБА_2 проходив службу на посаді заступника начальника Управління проведення перевірок та розслідувань Головного управління власної безпеки Державної фіскальної служби України.

Наказом голови Державної фіскальної служби України від 18 липня 2016 року № 2648-о позивач був звільнений з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з постановкою на військовий облік) за пп. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений за відсутності правових підстав, у період тимчасової непрацездатності та без дотримання гарантій працівників, що вивільняються.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Граничну чисельність працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, у тому числі Державної фіскальної служби України, визначено у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів».

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 840 «Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85» граничну чисельність апарату Державної фіскальної служби України було зменшено з 2186 до 1530 осіб.

Відповідно до вказаної постанови головою Державної фіскальної служби України був прийнятий наказ від 30 грудня 2015 року № 1022 «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України».

З огляду на викладені обставини 17 травня 2016 року ОСОБА_2 був попереджений про можливе наступне звільнення із займаної посади. У попередженні було також зазначено, що вакантні посади йому будуть запропоновані впродовж двох місяців за результатами рішення атестаційної комісії Головного управління внутрішньої безпеки ДФС.

Наказом голови Державної фіскальної служби України від 18 липня 2016 року № 2648-о ОСОБА_2 був звільнений за пп. «г» п. 64 Положення, який передбачає, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, передумовою звільнення позивача з посади було скорочення штатів Державної фіскальної служби України.

Під час розгляду та вирішення справи суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що фактичного скорочення посад, які могли бути підставою для звільнення позивача з роботи, не відбулося.

Так, відповідно до штатного розпису Державної фіскальної служби України на 2015 рік, що був затверджений 30 грудня 2015 року, у Головному управлінні (департаменті) внутрішньої безпеки працювало 90 осіб, в управлінні організаційного забезпечення службових розслідувань та перевірок - 14. Управління очолює заступник начальника Головного управління - начальник управління.

Штатним розписом Державної фіскальної служби України на 2016 рік, що був затверджений 26 січня 2016 року, було передбачено, що в Головному управлінні (департаменті) внутрішньої безпеки працює 48 осіб, в управлінні організаційного забезпечення службових розслідувань та перевірок - 20. У зазначеному управлінні була передбачена посада заступника начальника Головного управління - начальника управління.

Згідно з штатним розписом Державної фіскальної служби України на 2016 рік (станом на 01 травня 2016 року), що був затверджений 21 червня 2016 року у Головному управлінні (департаменті) внутрішньої безпеки працювало 90 осіб, в управлінні організаційного забезпечення службових розслідувань та перевірок - 20. Також в управлінні була передбачена посада заступника начальника Головного управління - начальника управління.

Зазначені обставини вказують на те, що в Управлінні організаційного забезпечення службових розслідувань та перевірок Головного управлінні (департаменті) внутрішньої безпеки не відбулося скорочення чисельності працівників. Також не була скорочена посада, на якій працював позивач.

Посилання та доводи про те, що після зміни штатного розпису обсяг повноваження Управління організаційного забезпечення службових розслідувань та перевірок Головного управлінні (департаменті) внутрішньої безпеки та вимоги до компетенції його працівників змінилися - відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави для звільнення ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням штату були відсутні.

Фактична відсутність скорочення штату працівників управління, у якому працював позивач та його посади сама по собі є достатньою підставою для задоволення даного адміністративного суду.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив наявність й інших порушень, які вказують на незаконність звільнення ОСОБА_2

У відповідності до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно з листком непрацездатності серії АГС № 928354 у період з 15 по 22 липня 2016 року ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні.

Відтак, звільнення позивача з роботи із 18 липня 2016 року є незаконним, оскільки суперечить вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Державна фіскальна служба України 30 листопада 2016 року подала до суду клопотання про приєднання додаткових доказів, у тому числі наказу від 30 листопада 2016 року № 3802-о, яким дату звільнення позивача було змінено на 25 липня 2016 року.

Разом з тим, вказаний наказ був прийнятий після розгляду та вирішення справи судом першої інстанції, у зв'язку з чим не впливає на законність і обґрунтованість постанови суду від 14 листопада 2016 року.

Крім того, відповідно п.п. 45, 48 Положення у разі скорочення штатів для вирішення питання про переміщення по службі може бути проведена атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу.

За результатами проведеної атестації відповідач дійшов до висновку, що можливість подальшого використання ОСОБА_2 неможливе.

З матеріалів справи вбачається, що засідання атестаційної комісії Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України відбувалися 28 квітня, 18 травня та 15 липня 2016 року. Разом з тим, повідомлення про необхідність прибуття на засідання атестаційної комісії направлялися позивачу засобами поштового зв'язку у строки, які не давали йому можливості своєчасно отримати листи та прибути до Державної фіскальної служби України.

Так, повідомлення про необхідність прибуття на засідання атестаційної комісії 28 квітня 2016 року було направлене ОСОБА_2 листом від 26 квітня 2016 року № 4339/Л/99-99-22-06-14, на засідання 18 травня 2016 року - листом від 16 травня 2016 року № 4990/Л/99-99-22-06-14, на засідання 18 липня 2016 року - листом від 14 липня 2016 року № 7427/Л/99-99-22-06-14.

Відповідач вказує на те, що ОСОБА_2 своєчасно був повідомлений про дати засідань атестаційної комісії Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України у телефонному режимі. Разом з тим, доказів на підтвердження зазначеної обставини Державна фіскальна служба України не надала.

Отже, що позивачу не було забезпечено можливості взяти участь у засіданні атестаційної комісії.

Зазначені у своїй сукупності вказує на те, що ОСОБА_2 був звільнений з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас (з постановкою на військовий облік) за пп. «г» п. 64 Положення незаконно.

Згідно з п. 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Постановою суду від 14 листопада 2016 року на користь позивача був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 липня по 14 листопада 2016 року у розмірі 12509 грн. 01 коп., що відповідає п. 24 Положення.

Таким чином, судом першої інстанції було ухвалене законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги Державної фіскальної служби України не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 14 листопада 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Державної фіскальної служби України - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

Я.С. Мамчур

Ухвала складена у повному обсязі 06 березня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С