Справа № 807/1587/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Ужгород№ 807/1587/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті C. І.

при секретарі судового засідання Кречко Л.В.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1

відповідача: Олашин О.М. (довіреність від 30.09.2016 року за № 11/4)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 9 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова складена в повному обсязі 14 березня 2017 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ НП в Закарпатській області), яким просить: 1) Винести постанову, якою визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Закарпатській області щодо відмови включити до його вислуги років для призначення пенсії стажу праці в органах Державної влади з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року в Тячівському районному фінансовому відділі Тячівської РДА, та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року в контрольно-ревізійному відділі у Тячівському районі контрольно-ревізійного управління Закарпатської області; 2) Зобов'язати ГУ НП в Закарпатській області зарахувати йому до вислуги років для призначення пенсії стаж праці в органах Державної влади з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року в Тячівському районному фінансовому відділі Тячівської РДА, та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року в контрольно-ревізійному відділі у Тячівському районі контрольно-ревізійного управління Закарпатської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.08.1991 р. по 19.11.1991 р. позивач працював на посаді ревізора-інспектора Тячівського районного фінансового відділу Тячівської РДА, а з 17.01.1994 р. по 15.04.2002 р. - на посаді старшого контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу в Тячівському районі контрольно-ревізійного управління Закарпатській області. Вказані періоди роботи не зараховано до вислуги років для призначення пенсії, як особі, на яку поширюється дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач звернувся до начальника Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Закарпатській області із заявою про зарахування до вислуги років для призначення пенсії, як особи на яку поширюється дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" періодів його праці з 01.08.1991 р. по 19.11.1991 р. та з 17.01.1994 р. по 15.04.2002 р. Відповідно до листа Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Закарпатській області від 10.08.2016 року позивачу відмовлено у зарахуванні вказаних періодів до вислуги років для призначення пенсії, з посиланням на те, що посади на яких працював позивач і які просить зарахувати до вислуги років не передбачені переліком посад визначених у наказі МВС України від 22.11.1993 р. № 748 "Про заходи щодо виконання Постанови КМУ від 19.09.1993 р.". З відмовою не погоджується та вважає її протиправною.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі з мотивів, що викладені в позовній заяві.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, згідно яких вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню мотивуючи тим, що до вислуги років зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі, згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки. Підстав для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії зазначених періодів роботи в державних органах позивачу не було.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, вказаних у письмових запереченнях, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що з 01 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року позивач працював на посаді ревізора-інспектора Тячівського районного фінансового відділу Тячівської РДА.

З 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року - працював на посаді старшого контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу в Тячівському районі контрольно-ревізійного управління у Закарпатській області.

З 22 квітня 2002 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в УМВС України в Закарпатській області, а з 07 листопада 2015 року - в ГУ НП в Закарпатській області, на посаді начальника відділу Тячівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.

Позивач звернувся до начальника Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Закарпатській області із заявою від 20 липня 2016 року, якою просив зарахувати йому до вислуги років для призначення пенсії, як особи на яку поширюється дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період його роботи з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року.

ГУ НП в Закарпатській області, розглянувши звернення позивача про зарахування до вислуги років для призначення пенсії періоди роботи в державних органах листом від 10.08.2016 року за № Ф -134/106/2-2016 повідомило, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей" для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункту "ж" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки. В особовій справі позивача відповідного направлення не встановлено. Крім того, зазначено, що наказом МВС України від 22.11.1993 р. № 748 "Про заходи щодо виконання постанови КМУ від 19.09.1993 р." (який діяв на момент прийому позивача на службу в органи внутрішніх справ), визначено вичерпний перелік посад, роботи на яких у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. Посади ревізора - інспектора ІІ категорії бюджету Тячівського райфінвідділу, старшого контролера - ревізора, провідного контролера-ревізора контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області Державної контрольно-ревізійної служби України на яких працював позивач до прийому на службу в органи внутрішніх справ, зазначеним переліком не передбачені. Таким чином, підстав для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії періодів роботи в державних органах не було.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.2 ст.3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень(крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п.2 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну службу", посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 р. № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону.

Як встановлено судом, позивач працює в органах державної влади з 1 серпня 1991 року, зокрема з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 р. - на посаді ревізора-інспектора Тячівського районного фінансового відділу Тячівської РДА та із 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року - на посаді старшого контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу в Тячівському районі контрольно-ревізійного управління у Закарпатській області.

Посадові особи контрольно-ревізійної служби, Державної фінансової інспекції України, її територіальних органів є державними службовцями і відповідно до цього мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу2, при цьому, зазначеним законом не встановлено вичерпного переліку посад, які відносяться до посад державних службовців та яким призначається пенсія на умовах цієї статті.

Відповідно до ст. 102 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає згідно преамбули Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закон 2262).

Відповідно до пункту "и" ст. 17 Закону 2262, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

Відповідно до ст. 17 - 1 Закону 2262, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, при вирішенні даної справи суд не погоджується із твердженням представника відповідача про відсутність правових підстав для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії вищевказаних періодів роботи в державних органах на посадах ревізора-інспектора Тячівського районного фінансового відділу Тячівської РДА та старшого контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу в Тячівському районі контрольно-ревізійного управління у Закарпатській області у зв'язку з відсутністю вказаних посад у відповідному переліку посад, роботи на яких у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22.06.04р. у справі "Броньовський проти Польщі", зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - є джерелом права.

Законом 2262 передбачено гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії, та реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для військовослужбовців та інших осіб, як складову правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших нормативно - правових актах.

Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

З урахуванням наведеного посилання відповідача на відсутність посад, на яких працював позивач у переліку посад, визначених у Наказі МВС України від 22.11.1993 р. № 748 "Про заходи щодо виконання Постанови КМУ від 19.09.1993 р." (діяв на час прийняття позивача на роботу в органи внутрішніх справ) суд вважає необґрунтованим. Таким чином, бездіяльність відповідача, яка полягала в не включенні позивачу до вислуги років для призначення пенсії стажу роботи в державних органах є неправомірною.

З цих підстав, суд вважає за необхідне зобов'язати ГУ НП в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності відмови включити до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи в органах державної влади з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року. Позовні вимоги щодо визнання такої бездіяльності протиправною та зобов'язання зарахувати вказані періоди роботи до вислуги років для призначенні пенсії підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволення та слід визнати протиправною відмову ГУ НП в Закарпатській області в зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії стажу роботи позивача з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року та зобов'язати ГУ НП в Закарпатській області зарахувати стаж за вказані періоди до вислуги років для призначення пенсії.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 71, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (в особі Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) в зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії стажу роботи ОСОБА_1 з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року.

3. Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, 13 код 40108913) зарахувати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи з 1 серпня 1991 року по 19 листопада 1991 року та з 17 січня 1994 року по 15 квітня 2002 року.

4. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті