Справа № 815/5304/16
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5304/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого Милосердного М.М.,

суддів Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі Шепель О.В.,

за участю: представника Державної міграційної служби України ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та нечинним, скасування рішень, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року до суду звернувся громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі ДМС України) про визнання неправомірним, нечинним з моменту його прийняття та скасування рішення №302-16 від 15.06.2016 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; просив зобов'язати визнати його біженцем.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини 3 статті 2 та частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою без громадянства, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_7, ОСОБА_5), за національністю араб палестинського походження, за віросповіданням православний християнин. Рідна мова арабська, вільно володіє російською мовою, спілкується англійською та українською мовами. За сімейним станом одружений з громадянкою України ОСОБА_8.

01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про надання йому статусу біженця.

17 травня 2016 року Головне управління ДМС України в Одеській області складено Висновок, згідно якого факти повідомлені заявником стосовно власних переслідувань в країні громадянського походження не можуть бути визнаними підставою для визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Підставою звернення до суду стало Рішення ДМС України від 15.06 2016 року №302-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особи без громадянства ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення є обґрунтованими і законними, оскільки, в даному випадку, відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини шостої статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3671-VI "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі Закон №3671-VI) рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону №3671-VI, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань;

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року, поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця.

Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Відповідно до Директиви Європейського Союзу від 29 квітня 2004 року "Про мінімальні стандарти кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи осіб, що потребують іншої форми міжнародного захисту, та суть захисту, що надається", яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутні поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

У відповідності до п.п. 45, 66 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування.

Для того, щоб вважатись біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

За змістом частин 1 та 2 статті 5 Закону №3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі якщо така особа під час незаконного перетинання державного кордону України звернулася із зазначеною заявою до посадової особи Державної прикордонної служби України, вона зобов'язана надати цій посадовій особі пояснення про причини незаконного перетинання державного кордону України. У разі відсутності у такої особи документів, що посвідчують її особу, або якщо такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити в поясненні про цю обставину, а також викласти причини зазначених обставин.

Під час надання пояснень особою, яка не володіє українською або російською мовами, орган Державної прикордонної служби України повинен забезпечити перекладача з мови, якою така особа може спілкуватися. Після надання пояснень особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна бути протягом 24 годин передана посадовими особами Державної прикордонної служби України представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

З заяви-анкети № 268 від 01.10.2015 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 вбачається, що він вперше прибув до України у 1994 році на навчання. Закінчивши навчання у 2003 році, повернувся додому, де зазнав труднощів при влаштуванні на роботу через релігійні та політичні погляди.

Так, позивач зазначав, що приймав активну участь у місцевих виборах, та підтримував ліві партії, які в більшості є християнськими. ОСОБА_9 ОСОБА_6 ОСОБА_4 почав отримувати погрози по телефону, по електронній пошті. На нього та його близьких нападали. Після виграшу на виборах ісламістів, почалися гоніння арабських християн.

Відповідно до анкети позивача від 01.10.2015 року, 01 жовтня 2006 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 вибув з Палестинських територій автобусом на територію Йорданії (м. Амман), з Йорданії вибув в Україну авіарейсом Амман (Йорданія) Київ (Україна), на підставі проїзного документу № 1519227 та оформленої візи типу С №У04601617, дата перетину кордону України 20.10.2006 року.

Згідно даних анкети у позивача є мати, батько, два брати та сестра, які проживають на Палестинських територіях, м. Бейт Сахур.

За наданням притулку або за наданням статусу біженця в інших країнах та інших регіонах України позивач не звертався.

Згідно п.4.2 анкети, позивач та члени його сім'ї не перебували у політичних, військових або громадських організаціях в країні походження, адміністративні заходи відносно позивача не застосовувалися.

Відповідно до протоколу співбесіди від 13.10.2015 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначав, що підтримував Демократичну партію ОСОБА_5. Також, згідно зазначеного протоколу позивач з 2006 року постійно знаходиться на території України, на запитання, чому вирішив звернутись за захистом лише у жовтні 2015 року, він відповіді не надав. Під час співбесіди ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 також зазначив, що у нього були сімейні проблеми, взагалі хотів виїхати. Також додав, що не вважає себе біженцем, однак його дружина вагітна та йому потрібно залишитись і щось робити.

Під час співбесіди ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 також повідомив, що звертався з метою продовження паспортного документу до дипломатичних установ ОСОБА_5, проблем не було.

Позивач отримав новий паспорт в Україні, він був офіційно відправлений з ОСОБА_5 через посольство.

Також, відповідно до протоколу співбесіди від 16.02.2016 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначав, що ситуація у ОСОБА_7 Березі нестабільна через ісламсько-палестинський конфлікт. Повернутися до регіону постійного проживання позивач не може через погрози з боку ісламських організацій Хамас.

Таким чином, позивач під час звернення до Міграційної служби не надав жодного доказу на підтвердження переслідування щодо нього з боку ісламських організацій. Також, позивач не зміг відповісти на запитання чому раніше не звертався за захистом, в той час як повідомив, що не вважає себе біженцем, але мусить залишитись в Україні через вагітність дружини.

Таким чином, проаналізувавши законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши наведені матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем було дотримано положення статті 19 Конституції України, а також положення Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а тому прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 7 березня 2017 року.

Головуючий: М.М.Милосердний

Судді: А.І.Бітов

ОСОБА_10