Справа № 826/20155/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2017 року 15:00 № 826/20155/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П. при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві

про зобов'язання вчинити дії

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: Підлужня Н.І.

ВСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про зобов'язання видати позивачу у встановленому порядку обміну паспорта громадянина колишнього СРСР НОМЕР_2 - паспорт громадянина України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач в установленому порядку звернувся за місцем своєї реєстрації із заявою про видачу йому у встановленому порядку обміну паспорта громадянина колишнього СРСР НОМЕР_2 - паспорт громадянина України, проте відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у задоволенні його заяви, посилаючись на те, що він знятий з реєстрації ще у 2006 році після пред'явлення паспортисту копії свідоцтва про смерть ОСОБА_1 Враховуючи те, що зазначені обставини не відповідають реальним подіям, а як згодом стало відомо позивачу копія свідоцтва є підробною, ОСОБА_1 звернувся до суду.

В судове засідання з'явився позивач та його представник, які підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити.

Особу позивача встановлено на підставі дійсного військового квитка НОМЕР_5.

Представником відповідача подано до суду заперечення у письмовому вигляді, в судовому засіданні представник заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях.

Судом також було задоволено клопотання позивача та його представника про виклик свідків, під час судового розгляду допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили особу ОСОБА_1 та певні обставини.

В судовому засіданні 27 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт серії НОМЕР_2, виданий 26.07.1983 року відділом внутрішніх справ Московського райвиконкому міста Києва, що оформлений з використанням бланків паспортів колишнього Союзу РСР з відміткою від 28.01.1993 року, що цей паспорт є паспортом громадянина України.

У січні 1991 року між позивачем та ОСОБА_6 Московським відділом ЗАЦС зареєстровано шлюб

28.10.1999 року позивачем на підставі даного паспортного документу отримано довідку про присвоєння ОСОБА_1 ідентифікаційного номера НОМЕР_1, видану ДПІ у Московському районі м. Києва.

Згідно із відомостями щодо місця проживання, внесеними на 16 сторінці паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_2, позивач прописан з 07.01.1988 роу за адресою: АДРЕСА_1.

У листопаді 2000 року ОСОБА_1 виїхав на тимчасове проживання до ІНФОРМАЦІЯ_2, де проживав у будинку, яким володіє та в якому зареєстрована дружина ОСОБА_6, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Зазначені обставини щодо проживання позивача з дружиною у будинку в Херсонській області підтвердили також усі свідки.

06 жовтня 2016 року позивач звернувся до Житлово-експлуатаційної дільниці "Печерська Брама", якою обслуговується будинок АДРЕСА_1, на прийомі паспортистом ОСОБА_7 позивачу було надано фотокопію свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 28.10.2001 року, про ніби-то смерть ОСОБА_1 Також позивачеві було надано копію листа від 15.03.2007 року № 802-04/01-019 від Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, в якому повідомлено, що відсутній актовий запис про смерть НОМЕР_3 від 28.10.2001 року на громадянина ОСОБА_1.

В матеріалах справи також є лист від 22.10.2016 року № 384611-36 на запит адвоката ОСОБА_2 про надання інформацію, де зазначено, що в архіві Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області не зберігається актовий запис НОМЕР_3 від 28.10.2001 року про смерть ОСОБА_1.

06.10.2016 року позивач звернувся до Печерського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про видачу паспорта громадянина України в порядку заміни паспорта зразка 1974 року серії НОМЕР_2.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відповідачем повідомлено листом від 04.11.2016 року № 7/2372 про відсутність законних підстав для документування позивача паспортом громадянина України з огляду на те, що він був знятий з реєстраційного обліку 25 травня 2006 року як померлий на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 28.10.2001 року, видане першим відділом РАЦС Суворовського РУЮ м. Одеси.

Вважаючи зазначену відмову у видачі паспорта громадянина України протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом про зобов'язання вчинити дії.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 1382) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 Закону N 1382 визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, на території якої вони хочуть проживати чи перебувати;

реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з статтею 11 Закону № 1382 реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 затверджене Положення про Державну міграційну службу України, відповідно до якого Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпункту 24 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання (перебування) фізичних осіб, веде відповідний реєстраційний облік.

Згідно з пунктом 7 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи.

На утворені територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС може покладатися виконання окремих завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до статті 7 Закону № 1382 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Статтею 10 Закону № 1382 (у редакції, що діяла до внесення змін Законом від 5 липня 2012 року N 5088-VI), було встановлено, що у разі внесення під час реєстрації помилкових відомостей про особу орган реєстрації зобов'язаний на підставі поданих особою або її законним представником достовірних відомостей внести необхідні зміни до реєстраційного обліку протягом семи днів.

Враховуючи показання свідків, а також наявні у справі докази, судом під час розгляду справи встановлено, що фотокопія свідоцтва про смерть ОСОБА_1 НОМЕР_4 є підробною, актового запису НОМЕР_3 від 28.10.2001 року, а зазначена у ньому недостовірна інформація безумовно спростовується присутністю позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Таким чином, при зверненні позивача до паспортиста, а в подальшому до органу реєстрації, яким є Печерський відділ ДМС України в м. Києві, посадові особи повинні були вжити усіх заходів для з'ясування обставин зняття з реєстрації місця проживання позивача, оскільки він з'явився особисто до відділу, та здійснити відповідно дії відповідно до вимог чинного законодавства у випадку виявлення внесення помилкових даних.

З пояснень позивача та свідків вбачається, що позивач особисто не звертався із заявою про зняття його з реєстраційного обліку, а в картку прописки, копію якої долучено до матеріалів справи, внесено відомості на підставі не оригіналу, а фотокопії свідоцтва про смерть, наданої зі слів позивача та свідків, сестрою ОСОБА_8

Таким чином, всупереч положенням статті 7 Закону № 1382 ОСОБА_1 знято з реєстрації місця проживання на підставі підробленої фотокопії свідоцтва про смерть, не переконавшись чи існує взагалі оригінал, на підставі якого можливо б було вчинити дії по зняттю з реєстрації місця проживання.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право звернення із заявою про видачу паспорта саме за місцем своєї реєстрації до Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, оскільки з боку посадових осіб органу реєстрації допущено порушення вимог законодавства, що призвело до порушення прав, свобод та законних інтересів позивача.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1429 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2004 року № 1740, паспорти громадян України, що оформлені з використанням бланків паспортів колишнього Союзу РСР, визнано дійсними до 1 січня 2005 року.

Питання видачі та обміну паспорта на даний час врегульовані Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі Порядок).

У пункті 3 постанови КМУ № 302 від 25.03.2015 року передбачено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється;

паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Пунктом 19 зазначеного Порядку встановлено, що документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб'єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

У цьому ж пункті визначено випадки, коли документи подаються безпосередньо до територіального органу ДМС.

Проте у редакції Порядку, яка діяла до внесення змін 26.10.2016 року (тобто на день звернення із заявою позивача), зазначалось, що оформлення замість втраченого або викраденого, обмін паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, та його видача здійснюються територіальним підрозділом ДМС за місцем звернення особи чи її законного представника.

У редакції Порядку станом на 06.10.2016 року у пункті 37 передбачено підстави для відмови в оформленні та видачі паспорта. Так, територіальний підрозділ ДМС має право відмовити в оформленні та видачі паспорта, якщо:

1) особа не є громадянином України;

2) стосовно видачі паспорта звернулася особа, яка не досягла шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документа, що підтверджує його повноваження як законного представника;

3) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення та видачі паспорта;

4) дані, отримані з Реєстру, не підтверджують інформації, наданої особою або її законним представником.

У рішенні про відмову в оформленні та видачі паспорта, яке доводиться до відома особи в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави для відмови. Особа має право звернутися до територіального підрозділу ДМС з повторною заявою про оформлення та видачу паспорта в разі зміни або усунення обставин, у зв'язку з якими їй було відмовлено в оформленні та видачі паспорта (пункт 38 Порядку).

Пунктом 51 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що рішення про відмову в оформленні, видачі паспорта, його тимчасове затримання та вилучення може бути оскаржено особою шляхом звернення до відповідного територіального органу ДМС або до суду.

Водночас, виходячи з аналізу наведених вище положень Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також виходячи з принципу дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, суд приходить до висновку, що при розгляді зазначеної заяви позивача, Печерський районний відділ ГУ ДМС в м. Києві, який здійснював розгляд заяви, перевищив власні повноваження та обумовив отримання паспорту громадянина України тільки за місцем реєстрації, чим порушено ст. 33 Конституції про вільний вибір місця проживання, ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" шляхом обмеження умов реалізації конституційних прав та свобод громадян за ознакою місця перебування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів вбачається, що державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд також звертає увагу на положення постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи те, що при розгляді заяви та прийнятті рішення щодо видачі паспорта компетентним органом мають бути перевірені наявні документи, здійснення оплати державного мита, у разі необхідності проведення процедури ідентифікації особи, можливе застосування адміністративної відповідальності відповідно до статті 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також вирішені інші питання віднесені до виключної компетенції органу ДМС, суд не може задовольнити у повному обсязі позовні вимоги.

Разом з тим, суд, користуючись правом, встановленим ч. 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить за межі позовних вимог з метою повного захисту прав та інтересів позивача, та вважає за необхідне зобов'язати Печерський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2016 року. Суд звертає увагу відповідача, що при повторному розгляді заяви позивача, реалізуючи дискрецію при прийнятті рішення, суб'єкт владних повноважень має виходити із принципу верховенства права та сприяння реалізації особою своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача суд присуджує судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених вимог, а саме в розмірі 50 відсотків від сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Печерський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.10.2016 року про видачу на його ім'я паспорта громадянина України, з урахуванням висновків суду.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати в сумі 275,60 (двісті сімдесят п'ять гривень шістдесят копійок) грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Т.П. Балась

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2017.