Справа № 804/6618/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 р. Справа № 804/6618/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняВербного Д.С.,
представника позивача Кисельова А.В.,
представника відповідача Бузунової К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілайф.ПВ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною бездіяльності,-
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілайф.ПВ», під час якої були досліджені взаємовідносини з ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест», ТОВ «ТД Норден Груп» за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за наслідками якої складений акт від 19.08.2016 №457/04-36-14-01/37252922.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №804/6618/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 19.10.2016 на 13:00 год.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, просив відмовити в його задоволенні повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнілайф.ПВ» (далі - ТОВ «Юнілайф.ПВ» (ідентифікаційний код юридичної особи 37252922) зареєстроване як юридична особа 18.08.2010, взято на податковий облік органами державної податкової служби 19.08.2010 за №9305/10, перебуває на податковому обліку в Західно-Донбаській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в тому числі і як платник податку на додану вартість.
Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у період з 20.07.2014 по 12.08.2016 проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Юнілайф.ПВ», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, результати якої оформлені актом від 19.08.2016 №457/04-36-14-01/37252922.
Так, під час аналізу взаємовідносин ТОВ «Юнілайф.ПВ» з ТОВ «ТД Білецьких» встановлено, що на момент підписання договору про відступлення права вимоги (25.09.2015) підприємство ТОВ «ТД Білецьких» було ліквідовано, а розрахунковий рахунок, вказаний в угоді про відступлення права вимоги закрито 23.03.2015. Придбання товару, який у періоді, що перевірявся, поставлений позивачу, ТОВ «ТД Білецьких» не декларувало, додаток АМ до декларації з податку на прибуток не подавався, що вказує на відсутність у підприємства -постачальника основних фондів, відсутні дані про кількість працюючих, оскільки відповідна звітність за формою 1- ДФ підприємством - постачальником не подавалася. Договори від імені ТОВ «ТД Білецьких» підписані ОСОБА_6, який за висновком податкового органу не був директором означеної юридичної особи.
Під час дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ «Палот Інжиніринг» перевіряючими контролюючого органу встановлено, що у договорі постачання від 08.01.2014 №08/01-14 вказаний такий же розрахунковий рахунок, як і в договорі з ТОВ «ТД Білецьких». Оплата за поставлені товари згідно договору відступлення права вимоги від 20.09.2015 №2809/15 мала бути здійснена ТОВ «Юнілайф.ПВ» в адресу нового кредитора ТОВ «Вітрос», проте договір про відступлення права вимоги підписаний 28.09.2015, у той час як ТОВ «Палот Інжиніринг» ліквідовано 07.11.2014.
По взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп» контролюючим органом встановлено, що згідно податкових баз даних означеними підприємствами декларувалося придбання різноманітних груп харчових продуктів та іншої специфічної продукції, додаток АМ до декларації з податку на прибуток підприємствами не подано, відсутні дані про кількість працюючих у період взаємовідносин з позивачем.
З огляду на наведене, за здійсненим під час перевірки аналізом перевіряючими контролюючого органу не було встановлено наявність основних фондів, виробничих можливостей та трудових ресурсів у контрагентів - постачальників, у зв'язку із чим поставлено під сумнів факт здійснення задекларованих господарських операцій між ТОВ «Юнілайф.ПВ» та ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп».
Дослідивши надані сторонами докази та фактичні обставини даної справи, суд не погоджується із позицією податкового органу, яка відображена в акті перевірки від 19.08.2016 №457/04-36-14-01/37252922 щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп», у зв'язку з таким.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів, тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку, тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4.встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість
5.встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, в якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест», ТОВ «ТД Норден Груп» та реальність зміни майнового стану першого.
Що стосується встановленої перевіряючими контролюючого органу відсутності поставок по ланцюгу постачання контрагенти - постачальники - ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп» товару, який в подальшому реалізований ТОВ «Юнілайф.ПВ», суд зазначає, що згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Таким чином, судом відхиляються доводи відповідача про те, що правочини між ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп» та ТОВ «Юнілайф.ПВ» не мали реального характеру, через відсутність задекларованого ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп» придбання певних груп товарів у його контрагентів - постачальників, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачання платником податків, та його безпосереднім контрагентом.
Передача товару оформлена видатковими накладеними: від 01.03.2013 №010304, від 22.03.2013 №220304, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Транспортування товару здійснене на підставі товарно-транспортних накладних від 01.03.2013 б/н, від 22.03.2013 б/н (а.с.74, а.с. 77, т.1), належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Товар переданий покупцю згідно видаткових накладних від 13.12.2013 №335, від 08.01.2014 № 154 (а.с.65, а.с. 68, т.1), належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Транспортування товару оформлене товарно-транспортними накладними від 13.12.2013 б/н та від 08.01.2014 б/н (а.с.66, а.с. 69, т.1), належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Передача товару оформлена видатковими накладеними: від 14.01.2014 №4, від 15.01.2014 №5, від 15.01.2014 №7, від 05.03.2014 №15, від 01.04.2014 №20, від 23.04.2014 №73, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Транспортування товару оформлене товарно-транспортними накладними від 14.01.2014 б/н, від 15.01.2014 б/н, від 05.03.2014 б/н, від 01.04.2014 б/н, від 23.04.2014 б/н, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
08.01.2015 між ТОВ «Палот Інжинірінг» (первісний кредитор) та ТОВ «Вітрос» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №2809/15.
За умовами вказаного договору первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги за договором купівлі-продажу від 08.01.2014 №08/01-14 на суму 904493,00грн., укладеним між первісним кредитором ТОВ «Палот Інжиніринг» та ТОВ «Юнілайф.ПВ».
Про зміну первісного кредитора у зобов'язанні за договором купівлі-продажу від 08.01.2014 №08/01-14 ТОВ «Палот Інжиніринг» повідомило ТОВ «Юнілайф.ПВ» листом від 09.01.2015 (вх. №2 від 09.01.2015).
ТОВ «Торговий Дім Білецьких» складені та видані покупцю податкові накладні: від 18.04.2013 №302, від 25.04.2013 №592, від 08.05.2013 №38, від 23.05.2013 №376, від 03.06.2013 №43, від 12.06.2013 №351, від 19.07.2013 №842, від 01.08.2013 №485, від 26.08.2013 №486, від 04.09.2013 №739, від 05.09.2013 №740, від 10.09.2013 №820, від 02.10.2013 №1485, від 04.11.2013 №1155, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Транспортування товару здійснена на підставі товарно-транспортних накладних від 18.04.2013 б/н, від 25.04.2013 б/н, від 08.05.2013 б/н, від 23.05.2013 б/н, від 03.06.2013 б/н, від 12.06.2013 б/н, від 02.07.2013 б/н, від 19.07.2013 б/н, від 01.08.2013 б/н, від 26.08.2013 б/н, від 04.09.2013 б/н, від 05.09.2013 б/н, від 10.09.2013 б/н, від 02.10.2013 б/н, від 04.11.2013 б/н, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
26.01.2015 між ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» (первісний кредитор) та ТОВ «Вітрос» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №2509/15.
За умовами вказаного договору первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги за договором купівлі-продажу від 09.04.2013 №09/04-13 на суму 476409,73 грн., укладеним між первісним кредитором ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» та ТОВ «Юнілайф.ПВ»
Про зміну первісного кредитора у зобов'язанні за договором купівлі-продажу від 09.04.2013 №09/04-13 ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» повідомило ТОВ «Юнілайф.ПВ» листом від 27.01.2015 (вх. №1 від 27.01.2015).
Стосовно відсутності виробничих та трудових можливостей у ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп» для здійснення постачання товарів, що встановлено відповідачем під час перевірки за аналізом податкової інформації, суд зазначає, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватися лише фактом порушення вимог законодавства при веденні підприємствами-постачальниками товарів (послуг) фінансово-господарської діяльності чи фактом порушення вимог податкового законодавства, зафіксованим податковим органом в акті перевірки. Відсутність у підприємства-контрагента основних засобів, складських та інших умов, на що також посилається відповідач, само собою не може свідчити про нереальне вчинення господарської операції з постачання товару, робіт/послуг.
Стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування податкового кредиту з фактом придбання товарів чи послуг з метою використання в господарській діяльності.
Платник податків (покупець товарів, послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені порушення продавцем.
Допущені продавцем певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього продавця та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість, адже законами іншого не передбачено.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків
На підставі вищезазначеного та досліджених під час розгляду справи первинних документів, судом встановлений рух активів від ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест», ТОВ «ТД Норден Груп» до ТОВ «Юнілайф.ПВ».
Що стосується спеціальної правосуб'єктності підприємств ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест», ТОВ «ТД Норден Груп», суд зазначає, що згідно з відомостями Інформаційного ресурсу (www.usr.minjust.gov.ua) на момент господарських взаємовідносин вказані підприємства були зареєстровані як юридичні особи та відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (www.sfs.gov.ua), на момент вчинення господарських правовідносин з позивачем зареєстровані як платники ПДВ. Таким чином, вищеозначені підприємства на момент укладання правочинів із ТОВ «Юнілайф.ПВ» мали необхідний обсяг спеціальної правосуб'єктності.
У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, в т.ч. з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Як визначено у п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Судом встановлено, що у даному випадку податковий кредит сформовано по першій події-за датою отримання платником податку товарів, що підтверджується податковими накладними, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Нормами статті 201 ПК України визначено перелік документів, що є підставою для нарахування податкового кредиту.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
В своїх запереченнях представник відповідача зазначив також про допущені позивачем порушення по взаємовідносинах з ТОВ «БК Вотобуд», проте в акті перевірки від 19.08.2016 №457/04-36-14-01/37252922, на підставі якого прийняті оскаржені податкові повідомлення - рішення, податковим органом не надавалася оцінка таким правовідносинам. Більш того, згідно розрахунку штрафних санкцій за актом перевірки підприємства від 19.08.2016 №457/04-36-14-01/37252922 видно, що суми, розраховані податковим органом по ТОВ «БК Вотобуд», не входять до загальної суми збільшення податкових зобов'язань за оскарженими податковими повідомленнями - рішеннями.
Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України встановлено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (пункт 135.1. ст.135 ПК України).
Пунктом 135.2. ст. 135 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з п.п. 136.1.1 та 136.1.2 п. 136.1 ст. 136 ПК України, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи: сума попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг; суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство - продавець не є платником податку на додану вартість.
Склад витрат та порядок їх визначення передбачені статтею 138 ПК України. Вказаною статтею встановлено таке.
Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1, п. 138.1 ст. 138 ПК України).
Як визначено в п. 138.2. ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4 ПК України).
В п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України зазначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Враховуючи те, що факт здійснення вищеописаних господарських операцій позивача із ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп» підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, у тому числі, податковими, видатковими накладними, банківськими виписками, з урахуванням встановленого під час розгляду справи руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивача із вказаними підприємствами, суд дійшов висновку, що такі витрати позивачем здійснені правомірно, отже і суми за операціями із вищеперерахованими контрагентами у періоді, що перевірявся, віднесені позивачем до валових витрат правомірно.
Як видно з матеріалів справи, товари отримані позивачем від ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг» на момент перевірки не були оплачені в повному обсязі, також не було здійснено оплату на користь нового кредитора у розглядуваних зобов'язаннях - ТОВ «Вітрос», що набув права вимоги за договорами про відступлення права вимоги від 26.01.2015 №2509/15 та 08.01.2015 №2809/15. Таким чином, вказана заборгованість позивача перед ТОВ «Вітрос» є кредиторською заборгованістю.
Стосовно віднесення витрат по зобов'язанням позивача з ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг» до витрат господарської діяльності, суд зазначає наступне.
У відповідності до п.п. 14.1.11. п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема,: заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.
Відповідно до п. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки.
З аналізу наведених норм цивільного законодавства випливає, що відлік строку позовної давності починається з моменту виникнення у кредитора права пред'явлення боржнику вимоги про виконання зобов'язання - сплату боргу.
Згідно з абз. 5 пп. 14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, - це безповоротна фінансова допомога.
Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 ПК України для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
За правилами ведення бухгалтерського обліку, а саме: Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, вартість списаної безнадійної кредиторської заборгованості платника податку на прибуток включається до складу інших доходів, дата відображення доходів - звітний податковий період, на який припадає закінчення терміну позовної давності кредиторської заборгованості.
Також суд зазначає, що з 01.01.2015 змінені правила податкового обліку під час визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток, а саме з 01.01.2015 відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ ПК України.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 44.2 статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Порядок розрахунку об'єкта оподаткування з податку на прибуток викладено в статті 134 ПК України, згідно якої оподатковується прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III ПКУ (підприємства, у яких річний дохід від будь-якої діяльності за останній річний звітний період не перевищує двадцяти мільйонів гривень мають право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату).
Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку не дано визначення безнадійної або простроченої кредиторської заборгованості.
В розумінні пп.14.1.11 п. 14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість, у тому числі кредиторська, трактується як заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності (підпункт а), прострочена заборгованість (підпункт ґ), заборгованість, стягнення якої неможливо у зв'язку з дією форс-мажорних обставин (підпункт ж), або заборгованість банкрутів та СГ, припинених як юридичні особи (підпункт з).
Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996) зобов'язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.
Пунктом 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за №860/4153, визначено, що доходом визнається сума зобов'язання, яке не підлягає погашенню.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов'язання та її розкриття у фінансовій звітності викладені у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку №11 «Зобов'язання», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306 (далі - П(С)БО №11).
Відповідно до вимог п.5 П(С)БО №11, якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
З метою ведення бухгалтерського обліку зобов'язання поділяються на: довгострокові та поточні.(п.6 П(С)БО №11).
Поточні зобов'язання включають в тому числі поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов'язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці та інші (п.11 П(С)БО №11).
Підстави припинення зобов'язання визначені главою 50 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі - ЦК України).
Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).
Зокрема, згідно статті 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Одночасно, відповідно до статті 10 Закону №996, для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об'єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим згідно з законодавством.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, якщо внаслідок проведеної інвентаризації встановлено, що зазначена кредиторська заборгованість не підлягає погашенню (у разі, якщо це не суперечить нормам Цивільного кодексу), вона підлягає списанню з відповідним визначенням іншого операційного доходу того періоду, в якому зобов'язання визнано таким, що не підлягає погашенню.
За наведених обставин, сума витрат по отриманих від ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг» товарів станом на час здійснення перевірки не набула ознак та статусу безповоротної фінансової допомоги, а тому визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за господарськими операціями з ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг» є передчасним.
Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо не відображення в акті перевірки невикористаного ТОВ «Юнілайф.ПВ» податкового кредиту за 2014 рік на загальну суму 269268,00 грн., суд доходить висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Як пояснив представник позивача під час судового розгляду, ТОВ «Юнілайф.ПВ» не було включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, у зв'язку з придбанням ТМЦ за 2014 рік, за січень 2015 року. Позивач мав змогу подати уточнюючий розрахунок лише до 25.04.2016, однак з цього періоду відповідачем була проведена перевірка, а вже після її закінчення на думку позивача подати уточнюючий розрахунок він не може, оскільки означений період вже перевірено, проте ТОВ «Юнілайф.ПВ» обґрунтовано розраховувало на повне та об'єктивне відображення податковим органом інформації в акті перевірки згідно п.86.10 ст.86 ПК України.
Такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно п. 102.5 та 102.6 ст.102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.
Граничні строки для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів, заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань, підлягають продовженню керівником контролюючого органу (його заступником) за письмовим запитом платника податків, якщо такий платник податків протягом зазначених строків: перебував за межами України; перебував у плаванні на морських суднах за кордоном України у складі команди (екіпажу) таких суден; перебував у місцях позбавлення волі за вироком суду; мав обмежену свободу пересування у зв'язку з ув'язненням чи полоном на території інших держав або внаслідок інших обставин непереборної сили, підтверджених документально; був визнаний за рішенням суду безвісно відсутнім або перебував у розшуку у випадках, передбачених законом.
Порядок проведення документальних планових перевірок визначений у ст. 77 ПК України. У відповідності п. 77.1 та п. 77.2 ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.
Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 16 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.
Пунктом 75.1.2. ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами Наказом Міністерства Фінансів України від 14.03.2013 № 395 (далі - Порядок №395).
Згідно п. 1.4 Порядку №395, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.
Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (п.1.5. Порядку №395).
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (п.1.6. Порядку №395).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (п.1.7 Порядку №395).
Суд зазначає, що ані наведеними вище нормами податкового законодавства, ані положеннями вказаного Порядку №395 не передбачено обов'язку посадових осіб податкового органу обліковувати та вираховувати суми податкового кредиту, який не був врахований платником податків у своїй податковій звітності, оскільки ведення бухгалтерського та податкового обліку є обов'язком саме платника податків, а завданням податкового органу є лише контроль за дотриманням вимог податкового законодавства.
Аналогічне положення закріплене в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у відповідності до ч.2 ст.8 якого, питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо не відображення в акті перевірки невикористаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнілайф.ПВ» податкового кредиту за 2014 рік на загальну суму 269268,00 грн. є необґрунтованими, у зв'язку із чим не підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, у разі якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 186, 254 КАС України, суд,
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілайф.ПВ» (і.к. 37252922) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 6689 (шість тисяч шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 23 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2016 року.

Суддя О.В. Царікова