Справа № 826/5267/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2017 р. м. Київ К/800/45051/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Вербицької О.В.,
Нечитайла О.М.,

при секретарі судового засідання Савченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року

у справі № 826/5267/14

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року у справі № 826/5267/14 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.04.2014 року № .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 вимоги касаційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Варгатюк Д.В. проти касаційної скарги заперечував та просив її залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб отриманих від продажу рухомого майна громадянина ОСОБА_4 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, відповідачем складено акт від 27.02.2014 року № 8/26-50-17-01/, яким встановлено порушення пп. «ж» п. 1.3 ст.1, пп.4.2.6 п.4.2 ст.4, пп. 8.2.1 п 8.2 ст. 8, ст.. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: не підтверджено сплату податку з доходів фізичних осіб під час продажу рухомого майна.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.04.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від продажу рухомого майна у розмірі 11 818, 70 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок відповідача про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб з огляду на сплату позивачем суми податку при продажу автомобілю не з ціни, згідно акту експертної оцінки вартості транспортного засобу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно довідки-рахунку № 389733 позивачем було здійснено продаж автомобілю марки Mercedes-Benz S 600 за ціною 1 000, 00 грн.

Позивач отримав дохід від продажу транспортного засобу в розмірі 1 000,00 грн., сплатив до бюджету 15% розміру податку, що підтверджується квитанцією від 27.10.2010 року № 163516/69 про сплату податку з доходів фізичних осіб від продажу рухомого майна у сумі 150, 00 грн.

Згідно акту експертної оцінки транспортного засобу (автотоварознавче дослідження транспортного засобу експерта НДЕКЦ ГУМВС України в м. Києві № 11/8/39 від 15.01.2011 року) встановлено ринкову вартість автомобіля Mercedes-Benz S 600, яка складає 78 791, 19 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо необґрунтованого визначення податковим органом податкового зобов'язання, оскільки позивачем податок з доходів фізичних осіб сплачено від фактично отриманого доходу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що донарахування позивачу податкового зобов'язання виходячи із оціночної вартості транспортного засобу є правомірним.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у разі оподаткування майна згідно із законом.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не є законом з питань оподаткування і не може розповсюджувати свою дію на норми Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який, в свою чергу, не регламентує обов'язковість використання експертної оцінки майна при визначенні бази оподаткування.

В названому Законі чи інших законах, які регулюють податкові відносини, не передбачено вимог, що при оподаткуванні операцій з продажу фізичною особою рухомого майна потрібно керуватись саме його оціночною вартістю.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пп. «ж» п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України.

Отже, із зазначених вище норм випливає, що доходом фізичної особи від продажу об'єкта рухомого майна є сума коштів, отриманих продавцем у власність або нарахованих на його користь.

Відповідно до пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11 - 12 цього Закону.

Згідно із п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Тому ставка податку для оподаткування доходу платника податку, отриманого від продажу об'єкта рухомого майна (автомобіля), протягом звітного податкового року становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, що визначено пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Застосовуючи вищенаведені правові норми, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що нормами Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» не передбачено визначення оподатковуваного доходу від продажу рухомого майна за звичайними цінами.

До 1 січня 2011 року (дата набрання чинності Податковим кодексом України) законодавство України не містило норми, яка б встановлювала визначення оподатковуваного доходу від продажу нерухомого майна за звичайними цінами. Це питання було врегульоване нормою абзацу третього пункту 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України.

Посилання податкового органу, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо невідповідності суми продажу ринковій вартості цього автомобілю, підлягають відхиленню, оскільки податкове законодавство, що діяло на час такого продажу, не передбачало визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від продажу рухомого майна за звичайною ціною (ринковою вартістю).

А відтак у податкового органу були відсутні законні підстави для донарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від продажу рухомого майна у розмірі 11 818, 70 грн., оскільки у розглядуваному випадку податковим органом не доведено факту отримання позивачем від продажу транспортного засобу доходу в іншій сумі, ніж зазначеній у довідці-рахунку.

При цьому враховується практика Вищого адміністративного суду України у подібних правовідносинах К-40254/10, К/9991/51305/12, К/800/52649/13.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до помилкового висновку щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року у справі № 826/5267/14 скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2014 року у справі № 826/5267/14 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді О.В.Вербицька

О.М.Нечитайло