Справа № 495/1294/13-а
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 р. Справа № 495/1294/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Боярський О.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Лук'янчук О.В.

- Милосердного М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії передбаченої ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; скасування рішення ГУПФ України в Одеській області від 23 січня 2013 року №7; зобов'язання ГУПФ України в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності, яка настала 12 вересня 2012 року під час проходження військової служби з моменту звільнення з військової служби, а саме з 07 листопада 2012 року у порядку визначеному п.п.б ч.1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов'язання ГУПФ України в Одеській області подати протягом 20 днів з дня набрання рішенням суду законної сили звіт про виконання судового рішення.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії суб'єкта владних повноважень - ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії передбаченої ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області від 23 січня 2013 року №7. Зобов'язано ГУПФ України в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності ОСОБА_2, яка настала 12 вересня 2012 року під час проходження військової служби з моменту звільнення з військової служби, а саме з 07 листопада 2012 року у порядку визначеному п.п.б ч.1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов'язано ГУПФ України в Одеській області подати протягом 20 днів з дня набрання рішенням суду законної сили звіт про виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 27 липня 2006 року проходив військову службу в лавах Державної прикордонної служби України на посаді помічника начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону з правової роботи-начальника групи правового забезпечення.

В час проходження військової служби позивачу було діагностовано гіпертонічну хворобу, яка прогресувала та розвивалась. У зв'язку з чим ОСОБА_2 за час проходження військової служби неодноразово проходив лікування в відомчих медичних закладах Дежприкордонслужби України.

01 січня 2012 року посаду помічника начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону з правової роботи-начальника групи правового забезпечення скорочено, у зв'язку з чим ОСОБА_2 було попереджено про звільнення, у зв'язку з скороченням посади або проведенням організаційних заходів.

07 листопада 2012 року позивача було виключено зі списків особового складу за п.г ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі, тобто з позивачем розірвано правовідносини у повному обсязі.

Враховуючи, що стан здоров'я позивача під час проходження військової служби продовжував погіршуватись, та те, що, за місцем проходження військової служби позивача медичні заклади Держприкордонслужби України були відсутні, ОСОБА_2 був змушений лікуватись в комунальних медичних закладах. За результатами лікування та обстеження його було направлено на Медико-соціальну експертну комісію для встановлення групи інвалідності.

12 вересня 2012 року відбулось засідання Медико-соціальної експертної комісії і за його результатами ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності після чого останнього 07 листопада 2012 року звільнено з військової служби.

З врахуванням вимог ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачем було сформовано заяву від 13 грудня 2012 року і додано до неї всі необхідні документи та подано до Білгород-Дністровського прикордонного загону прикордонного загону для відправлення до центрального органу виконавчої влади Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Адміністрація Держприкордонслужби України розглянула заяву і затвердивши її направила до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області.

30 січня 2013 року на адресу позивача від Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області надійшов лист згідно змісту якого, йому відмовлено у призначенні пенсії у порядку визначеному ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з посиланням на вимоги ст. 20 чинного Закону, а саме через те, що медико-соціально-експертною комісією встановлено інвалідність ІІІ групи внаслідок загального захворювання.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання пенсії на підставі п.4 Положення про медико-соціальну експертизу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року №83, адже чинна норма не визначає обов'язкового порядку визнання інвалідності як такою, що настала під час проходження військової служби чи пов'язаною з проходженням військової служби, а виключно регламентує порядок та терміни які вказують на безумовні умови призначення пенсії. Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу з застосуванням вимог ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не ґрунтується на законності, так як вимоги статті розділили інвалідів на «інвалідів війни» та «інших інвалідів» і ніяким чином не визначили чи обмежили умови призначення пенсії у разі настання інвалідності.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ч.2 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Статтею 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» залежно від причини інвалідності інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, поділяються на такі категорії:

а) інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

б) інші інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2012 року відбулося засідання медико-соціальної експертної комісії і за його результатами ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням (а.с.8). Вказаний висновок МСЕК позивачем було додано до заяви як підставу для призначення пенсії по інвалідності (а.с.196), що не заперечувалося сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, обставини щодо захворювання позивача та встановлення йому відповідної групи інвалідності відповідачем не оспорювалися.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що позивач із наявною ІІІ групою інвалідності за загальним захворюванням не підпадає під жодну з категорій інвалідів з числа військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначених статтею 20 вказаного Закону, у зв'язку із чим, висновки відповідача про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 у порядку визначеному ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з посиланням на вимоги ст. 20 чинного Закону є законними та обґрунтованими, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, виходячи з наведених вище положень ч.2 ст. 1 та ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач не є інвалідом, що має право на пенсію за цим Законом, а тому апелянтом правомірно відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії по інвалідності, передбаченої ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відтак, вимоги позивача щодо скасування рішення ГУПФ України в Одеській області від 23 січня 2013 року №7 та зобов'язання ГУПФ України в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності, яка настала 12 вересня 2012 року під час проходження військової служби з моменту звільнення з військової служби у порядку визначеному п.п.б ч.1 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, у зв'язку з чим, судове рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2017 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: О.В. Лук'янчук

М.М. Милосердний