Справа № 808/3341/16
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року о 14 год. 10 хв.Справа № 808/3341/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Батигіна О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МДІНА, ЛТД»

до: Головного управління ДФС у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МДІНА, ЛТД» (надалі позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та №від 22.09.2016.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що не погоджується із висновками податкового органу, викладеними в Акті документальної планової перевірки від 17.06.2016 №57/08-01-14-01/13625993 та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству та просить їх скасувати.

Представники позивача у судовому засіданні 10.01.2017 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та доданих письмових поясненнях.

Представники відповідача у судовому засіданні 10.01.2017 проти позову заперечили. Зокрема зазначили, що висновки фахівців, викладені в Акті перевірки ґрунтуються на законодавстві, а спірні податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

З підстав, викладених у письмових запереченнях просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 15.02.2017 представник позивача не з'явився, подав суду клопотання вх. №4355 від 15.02.2017 про розгляд справи буз його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача також у судове засідання 15.02.2017 не прибув, про дату, час та місце розгляду відповідач був повідомлений належним чином. Натомість представником відповідача суду подано клопотання вх. №4303 від 15.02.2017 про зупинення провадження у справі у зв'язку із необхідністю отримання додаткових доказів. Ухвалою суду від 15.02.2017 у задоволенні зазначеного клопотання представника відповідача було відмовлено.

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 128 КАС України, суд вирішив розглянути і вирішити справу на підставі наявних матеріалів справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, у період з 20.05.2016 по 10.06.2016 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області на підставі направлень від 20.05.2016 №245, 246, 247 на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст.77 Податкового кодексу України відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання та на підставі наказів ГУ ДФС у Запорізькій області від 11.05.2016 №454 та від 02.06.2016 №553 проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «МДІНА, ЛТД» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016, за результатом якої складено акт від 17.06.2016 №57/08-01-14-01/13625993 (далі - Акт перевірки).

У висновках Акту перевірки зокрема вказано про порушення позивачем:

-пп. 14.1.36, 14.1.108, 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 772 925 грн., у тому числі по періодах: січень 2013 на 52631 грн.; лютий 2013 на 39258 грн., березень 2013 на 68192 грн., квітень 2013 на 46645 грн.; травень 2013 на 46193 грн.; червень 2013 на 36891 грн.; липень 2013 на 36781 грн., серпень 2013 на 45750 грн.; вересень 2013 на 41844 грн.; жовтень 2013 на 43505 грн.; листопад 2013 на 42869 грн.; грудень 2013 на 33880 грн.; січень 2014 на 31741 грн.; лютий 2014 на1495; березень 2014 на 3219 грн.; квітень 2014 на 2913 грн.; травень 2014 на 1009 грн.; липень 2014 на 1399 грн.; серпень 2014 на 2203 грн., вересень 2014 на 807 грн., жовтень 2014 на 332 грн.; листопад 2014 на 210 грн.; грудень 2014 на 1979 грн.; лютий 2015 на 2689 грн., березень 2015 на 96884 грн., квітень 2015 на 20062 грн.; травень 2015 на 50967 грн.; червень 2015 на 740 грн.; липень 2015 на 6466 грн., серпень 2015 на 3167 грн.; вересень 2015 на 1581 грн.; листопад 2015 на 5693 грн.; грудень 2015 на 2930 грн.

На підставі вказаних порушень відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

-№ від 22.09.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 557 917 грн. 50 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями на суму 446 334 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 111 583 грн. 50 коп. (т. 1 а.с. 19);

-№ від 22.09.2016, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 37 208 грн., у тому числі: за січень 2015 у розмір 2243 грн., за квітень 2015 у розмірі 28859 грн., за листопад 2015 у розмірі 6106 грн. (т.1 а.с. 20).

Не погоджуючись із прийнятими податковими рішеннями, вважаючи їх неправомірними позивач звернувся до суду із цим позовом.

Як свідчать матеріали справи, податкове повідомлення рішення від 22.09.2016 № було прийняте відповідачем у зв'язку з висновками податкової інспекції, зробленими в Акті перевірки, щодо:

- включення позивачем в періоді з 01.01.2013 р. по 31.07.2015 р. до складу податкового кредиту сум ПДВ, сформованих за рахунок відображення документів, складених з порушенням вимог діючого законодавства, одержаних від підприємств ТОВ «Форос сервіс», ТОВ «Грейн опт», ТОВ «Композит-СТК», ТОВ «Транслем», ТОВ «Промбуд-Маркет», ТОВ «Торг Консар», ТОВ «Кастром Груп», ТОВ «Меркурінс» та ТОВ «Верін Компані» по придбанню транспортних послуг, послуг суборенди складу, а також по придбанню товару (будівельно-оздоблювальні матеріали) в результаті чого було завищено податковий кредит з ПДВ на суму 698 740 грн. (п. 3.2.2 Акту перевірки);

- не нарахування позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму одержаної на поточний рахунок бонусної винагороди під час закупівлі продукції та отримання такої грошової винагороди за виконання плану закупівлі продукції від контрагентів ДП «Кнауф Маркетинг» та ТОВ «Кнауф Гіпс Київ», в результаті чого було занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 74 185,00 грн. (п. 3.2.1 Акту перевірки).

Також, в акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 встановлено заниження позивачем показника суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет всього у сумі 772 925 грн. в результаті порушень податкового законодавства, що відображено в п. 3.2.1 та 3.2.2 Розділу 3 Акта перевірки (п. 3.2.3. Акту перевірки).

В Акті перевірки податковий орган з посиланням на Детальну інформацію по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України та податкову звітність контрагентів-постачальників зазначає, що у даних підприємств відсутні постачальники товарів, відсутні виробничі потужності, складські приміщення, матеріальні ресурси, основні засоби, робоча сила, що свідчить про відсутність у підприємства трудових та матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

На підставі наведеного, податковий орган у акті перевірки робить висновок про те, що операції з оприбуткування, приймання-передачі товарів, отримання-надання робіт, послуг не проводилися та мали безтоварний характер.

Суд не погоджується з таким висновком перевіряючих у зв'язку з наступним.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як свідчать матеріали справи ТОВ «МДІНА, ЛТД» (Покупець) були укладені договори поставок з ТОВ «Форос Сервіс» від 19.11.2012 №19/11, ТОВ «Грейн опт» від 23.05.2013 №П-23/13, ТОВ «Композит-СТК» від 01.12.2011 №71П/11, ТОВ «Транслем» від 02.12.2013 №П-28/13, ТОВ «Кастром Груп» від 18.05.2015 №К15МД, ТОВ «Меркурінс» від 20.04.2015 №МР15МД, ТОВ «Верін Компані» від 17.03.2015 №ВР15МД згідно яких Постачальники зобов'язуються передати покупцю у власність, а Покупець зобов'язується прийняти товар (будівельно-оздоблювальні матеріали та меблі для ванної кімнати) та оплатити товар.

Також ТОВ «МДІНА, ЛТД» (Замовник) були укладені договори перевезення вантажів з ТОВ «Промбуд-Маркет» від 01.11.2013 №01/11п та ТОВ «Торг Консар» від 26.11.2012 №26/11, згідно яких Перевізник зобов'язується доставити вантаж до пункту призначення та надати його Замовнику, а Замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу.

На виконання умов укладених договорів вищевказані контрагенти реалізували підприємству позивача товар та надали транспортні послуги, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі послуг.

За наслідками здійснених поставок та наданих транспортних послуг, постачальниками були виписані податкові накладні, віднесені ТОВ «МДІНА, ЛТД» до складу податкового кредиту у відповідних періодах. В свою чергу ТОВ «МДІНА, ЛТД» здійснило оплату поставленого товару та наданих послуг, що підтверджується відповідними платіжними документами та відображено в Акті перевірки.

В подальшому придбаний товар позивачем було реалізовано на адресу контрагентів-покупців, що свідчить про подальше використання товару у власній господарській діяльності, що спричинило реальні зміни майнового стану позивача.

Суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Посилання податкового органу на викладені у Акті перевірки обставини не можуть бути прийняті судом як належні, достатні та допустимі докази фактичного нездійснення операцій з придбання позивачем товарів та послуг у контрагентів, перелік яких наведений у акті перевірки за наступних підстав.

По-перше, відсутність у підприємств постачальників потужностей для забезпечення умов зберігання продукції, не відображення ними у податковому обліку операцій з продажу реалізованих позивачу товарів не є обставинами, які беззаперечно підтверджують факт фактичного не придбання позивачем товарів та послуг за спірними господарськими операціями. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування контрагента за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Крім того, платник податку на додану вартість на час здійснення господарської операції з постачання товару/послуг не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за усіма контрагентами в ланцюгу постачання товарів/послуг з приводу дотримання ними вимог податкового законодавства та нормативних актів щодо здійснення господарської діяльності.

По-друге, податковим органом в Акті перевірки не зазначено в якій саме податковій звітності, з якого саме податку, за який період та в якому рядку цієї звітності контрагента-постачальника податковий орган не знайшов відомостей про виробничі потужності, складські приміщення, матеріальні ресурси, основні засоби.

Податковий орган в тексті акту перевірки в загальних фразах лише зазначає, що вся податкова звітність, надана усіма контрагентами позивача за весь перевіряємий період, не містить даних про наявність трудових та матеріальних ресурсів.

При цьому, жодного доказу, щоб підтверджував наявність зазначених в акті перевірки обставин, податковим органом суду не надано.

По-третє, висновок відповідача щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «Мдіна, ЛТД» та ТОВ «Промбуд-Маркет» спростовується даними самого акту, а саме в розділі 3.1.5 Акту перевірки, податковий орган не тільки зазначив, що товариством «Промбуд-Маркет» було надано на адресу позивача транспортні послуги та послуги з суборенди складу, але і встановив, що у ТОВ «МДІНА, ЛТД» обліковується кредиторська заборгованість за надані послуги в розмірі 206 601 грн. і ця кредиторська заборгованість повинна бути включена до складу доходів підприємства в зв'язку із ліквідацією ТОВ «Промбуд-Маркет».

Тобто, висновок про нереальність господарських операцій, наведений в розділі 3.2.2 Акту перевірки, суперечить раніше викладеному в розділі 3.1.5 Акту перевірки іншому висновку про реальність цих самих господарських операцій.

Позивач не наділений повноваженнями здійснювати контроль та перевірку господарської діяльності своїх контрагентів, та не має можливості перевіряти обставини ведення їх господарської діяльності. При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний врахувати дану суму в складі податкових зобов'язань відповідної звітності з податку на додану вартість і у встановленому порядку сплатити її до бюджету, а у випадку невиконання даних своїх обов'язків, понести за це правопорушення встановлену за законом відповідальність.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що у випадку коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Також ТОВ МДІНА, ЛТД» (Суборендар) були укладені договори суборенди складу з ТОВ «Промбуд-Маркет» від 01.11.2013 №01/11са та №02/11са та ТОВ «Торг Консар» від 03.12.2012 №03/12а та №04/12а, згідно яких Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне володіння складські приміщення за адресою м. Запоріжжя, вул. Доківська, 1.

Суд не погоджується з висновками податкового органу про нереальність господарських операцій із суборенди складських приміщень через ненадання під час перевірки будь-яких документів, які б підтверджували згоду власника складів на укладання договорів суборенди, оскільки така вимога податкового органу про надання до перевірки будь-яких документів, що підтверджували би згоду власника складів на передання приміщень в суборенду іншій особі не ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України

Суд зазначає, що відносини суборенди майна передбачають передачу в користування чужого, а не власного майна. Відсутність власних основних засобів жодним чином не пов'язане з можливістю надавати у користування (суборенду) «не власні» основні засоби.

При цьому, Акт перевірки не містить будь-яких доказів, що суборенда складу по вул. Доківська, 1 відбувалася без згоди власника-наймодавця.

Відповідно до п. 85.1 ст. 85 Податкового кодексу України, забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі:

- первинних документів,

- регістрів бухгалтерського обліку,

- фінансової звітності,

- інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством

Відповідно до п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться на підставі:

- податкових декларацій (розрахунків),

- фінансової, статистичної та іншої звітності,

- регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом,

- первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи,

- а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Письмова згода власника складів на передання приміщень в суборенду, викладена у «будь-якому документі», не є первинними документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не фіксує факту здійснення господарських операцій та на її підставі не ведеться ні бухгалтерський, ні податковий облік платника податків.

Також відповідний документ про письмову згоду на передання приміщень в суборенду не є документом на підставі якого податковим органом проводиться документальна перевірка відповідно до п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України.

Таким чином, податковим органом було визначено порушення ТОВ «Мдіна, ЛТД» через відсутність документа, який би підтверджував згоду власника складів, обов'язковість наявності якого саме у позивача не передбачена Законом.

Крім того, статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Без наявності судових рішень щодо недійсності договорів суборенди приміщень, що набрали законної сили, у податкового органу відсутні підстави стверджувати, що вони укладені з порушенням закону, оскільки ст. 20 Податкового кодексу України не надає податковому органу жодних повноважень з цих питань.

При цьому, орендовані позивачем склади були об'єктами виконання певних робіт, надання певних послуг з боку інших підприємств, та об'єктами перевірок державних органів, а саме: ТОВ «МДІНА, ЛТД» уклало з ТОВ «Січ-Інфоком» додаток до вищевказаного договору №10 від 01.02.2013р. про виконання робіт з надання доступу до мережі інтернет та встановлення радіообладнання за місцезнаходженням складу по вул. Доківській, 1 в м. Запоріжжі. Виконання даних робіт підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт.

В серпні 2013 року ТОВ «МДІНА, ЛТД» уклало з УДСО при ГУМВС України в Запорізькі області договір про надання послуг з охорони за об'єктом склад по вул. Доківській, 1 в м. Запоріжжі № 03-44104/127 від 01.08.2013 р. Про виконання даного договору свідчать акти здачі прийняття робіт.

ТОВ «МДІНА, ЛТД» за місцезнаходженням цього складу у квітні 2013 року було перевірене на стан дотримання правил пожежної безпеки ГУ Державної служби надзвичайних ситуацій України в Запорізькі області, про що свідчать посвідчення на проведення перевірки № 53 від 15.04.2013 р., припис про усунення порушень від 30.04.2013 р. та акт від 30.04.2013 р. про проведення перевірки.

Таким чином, доказами використання ТОВ «МДІНА, ЛТД» складу по вул. Доківській, 1 в м. Запоріжжі крім документів, наданих безпосередньо до перевірки, а саме: договорів суборенди, актів прийому-передачі приміщень, актів наданих послуг та доказів оплати за оренду, є також і вищевказані документи, що підтверджують надання певних послуг з боку інших підприємств. Ці документи підтверджують відносини ТОВ «МДІНА, ЛТД» із третіми особами, які виникли через здійснення позивачем господарської діяльності в орендованому складі по вул. Доківській, 1 в м. Запоріжжі.

Отже, всі наведені документи є доказами, що спростовують доводи податкового органу про відсутність факту суборенди складу.

Суд також не згоден з висновком податкового органу в Акті перевірки щодо порушення у вигляді не нарахування позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму одержаної на поточний рахунок бонусної винагороди під час закупівлі продукції та отримання такої грошової винагороди за виконання плану закупівлі продукції від контрагентів ДП «Кнауф Маркетинг» та ТОВ «Кнауф Гіпс Київ», в результаті чого було занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 74 185,00 грн.

Так, між позивачем та ДП «Кнауф Маркетинг» 01.12.2011 року укладено договір Поставки №М00148 згідно якого Постачальник (ДП «Кнауф Маркетинг») зобов'язується передати у власність Покупця (ТОВ «МДІНА, ЛТД») готову продукцію, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених договором.

В подальшому 01.04.2013 між сторонами було укладено додатковий договір № 4 у якому сторони визначили порядок знижок та винагород позивача у випадку виконання ним обумовлених договором умов.

15.04.2013 року сторони уклали додаткову угоду до додаткового договору № 4 від 01.04.2013 р. до Договору поставки №М00148 від 01.12.2011 р. згідно якої визначили, що бонусна винагорода, що виплачується постачальником (ДП «Кнауф Маркетинг») на користь Покупця (ТОВ «МДІНА, ЛТД») є грошовою винагородою, що надається Постачальником виключно в безготівковій формі. Така бонусна винагорода є нагородженням премією Покупця та залишається у останнього на безповоротній основі.

Аналогічним чином, між Позивачем та ТОВ «Кнауф Гіпс Київ» було укладено договір Поставки №139 від 25.05.2015 р., згідно якого Постачальник (ТОВ «Кнауф Гіпс Київ») зобов'язується передати у власність Покупця (ТОВ «МДІНА, ЛТД») готову продукцію (товар), а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

В подальшому до договору поставки №139 від 25.05.2015 р. сторонами було укладено додатковий договір №1 від 02.06.2015 р. щодо умови нарахування та виплати бонусної винагороди.

Додатковою угодою від 03.06.2015р. до додаткового договору №1 від 02.06.2015 р. сторони доповнили додатковий договір пунктом 1.2. у наступній редакції: «бонусна винагорода, що виплачується Постачальником на користь Покупця є нагородженням премією за виконання покупцем умов цього договору, яка надається постачальником виключно в безготівковій формі та залишається у останнього на безповоротній основі».

Щомісяця сторонами складалися акти про нарахування та виплату бонусів. Згідно змісту актів, виплата бонусної винагороди здійснювалася не за надання якоїсь послуги, а за виконання умов додаткових договорів, а саме: закупівлю сухих гіпсових сумішей в об'ємі, передбаченому Планом закупівлі/поставки продукції Кнауф, закупівля гіпсокартонних плит в асортименті, в об'ємі, передбаченому Планом закупівлі/поставки продукції Кнауф, тощо. Отже, ці акти не є актами прийому-передачі виконаних послуг, а підтверджують лише факт виконання умов додаткових договорів. У вказаних актах сторони визначають, безпосередньо розмір грошової винагороди, який виплачується постачальником товару Позивачеві за результатами календарного місяця.

Досліджуючи вищезазначені документи, відповідач в Акті перевірки прийшов до висновку, що Позивачем було надано ДП «Кнауф Маркетинг» та ТОВ «Кнауф Гіпс Київ» в межах договорів Поставки маркетингові послуги, що є об'єктом оподаткування ПДВ згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України.

Разом з тим, відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Суд приходить до висновку, що додаткова бонусна винагорода, премія або знижка на вартість товару, надана продавцем покупцеві відповідно до умов угоди про купівлю-продаж (чи окремої згоди сторін), або для зацікавлення (винагороди) постійних покупців у подальшій співпраці, не може розцінюватись як послуга в сфері маркетингу, відтак, нарахування податкових зобов'язань з ПДВ за бонусами є безпідставним.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016 по справі №К/800/34945/15.

Отже, податкове повідомлення рішення № від 22.09.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 557 917 грн. 50 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями на суму 446 334 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 111 583 грн. 50 коп. є протиправними та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 22.09.2016, яким позивачеві було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 37 208 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу

Відповідно до абз. 1) п. 5 Розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за №1300/27745, опис виявлених перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів зазначається у висновках акта перевірки.

Розділ 4 Акту перевірки - «Висновок», не містить висновку про завищення розміру задекларованого від'ємного значення суми податку на додану вартість з боку позивача.

Пункт 1) Розділу 4 Акту перевірки містить висновок про заниження ТОВ «МДІНА, ЛТД» податку на прибуток.

Пункт 2) Розділу 4 Акту перевірки містить лише висновок про заниження ТОВ «МДІНА, ЛТД» суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет.

Пункт 3) Розділу 4 Акту перевірки містить висновок про порушення ТОВ «МДІНА, ЛТД» норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»

Таким чином, відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 22.09.2016 без відповідного висновку про завищення розміру задекларованого від'ємного значення суми податку на додану вартість з боку позивача, викладеного у відповідному розділі Акту перевірки.

При цьому, порушення податкового законодавства з боку позивача відповідачем було визначено по взаємовідносинам з контрагентами, які вже були досліджені судом вище.

Отже, податкове повідомлення рішення № від 22.09.2016, яким позивачеві було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 37208 грн. є також протиправними та підлягає скасуванню

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність податкових повідомлень-рішень № від 22.09.2016 року та № від 22.09.2016року, отже вказані податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем, є протиправними та підлягають скасуванню.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись 69, 70, 71, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення № від 22 вересня 2016 року та № від 22 вересня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МДІНА, ЛТД» судовий збір у розмірі 8926 грн. 88 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова