Справа № 212/4577/16-а(2-а/212/139/16)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року справа № 212/4577/16-а(2-а/212/139/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2016 року у справі №212/4577/16-а(2-а/212/139/16) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кривий Ріг Ярошенко Володимира Володимировича про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кривий Ріг Ярошенко Володимира Володимировича, згідно з яким, з урахуванням уточнень просить визнати дії відповідача при винесенні постанови про адміністративне стягнення незаконними та скасувати повністю постанову ПС2 №754902 від 29.07.2016 року про накладення на позивача адміністративного стягнення та звільнити від сплати штрафу у розмірі 255 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2016 року позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідач не надав до суду жодних доказів (аудіо- чи відео фіксації тощо), які підтверджували б факт здійснення позивачем адміністративного правопорушення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції оскаржило її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з'ясування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач керуючи своїм транспортним засобом рухався з боку вул. Панаса Феденко де встановлено дорожній знак 5.33 «Пішохідна зона», чим порушив ч.1 ст. 122 КУпАП.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою відповідача серії ПС2 №754902 від 29.07.2016 року по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. за те, що 29.07.2016 року о 17.15 год. в м. Кривий Ріг по вул. Невська біля електричної опори 6/67 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi н.з. НОМЕР_1 та порушив вимогу дорожнього знаку 5.33 «пішохідна зона», а саме здійснив рух в зоні дії, чим порушив п.п. 5.33 додатку 1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КупАП.

Законність і обґрунтованість вищевказаної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків, що тягне за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.8.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) дорожні знаки поділяються на групи. Згідно з пп. Г 1) п.8.4 ПДР інформаційно-вказівні знаки - це знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з п.26.3 ПДР у пішохідну зону в'їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Інвалід» якими керують водії-інваліди. Якщо до об'єктів, розташованих на цій території, є інші під'їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Згідно з ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно з ст.80 КАС України речовими доказами є зокрема електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, умовою для використання інформації, отриманої із автоматичної фото- і відеотехніки є розміщення такої відеотехніки на видному місці.

В якості доказу у справі відповідачем надано суду відеодиск, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, за яке позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З відеозапису вбачається, що інспектором патрульної поліції було пояснено позивачу те, що він здійснив рух в зоні дії знаку 5.33 «Пішохідна зона».

При цьому, з наданої відповідачем відеофіксації обставин вчинення адміністративного правопорушення, за яке позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП не вбачається фіксації факту в'їзду позивачем у пішохідну зону, яка позначається дорожнім знаком 5.33 «пішохідна зона». З наданої відповідачем відеофіксації взагалі не вбачається наявність будь-якого дорожнього знаку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу й на те, що у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відповідач зазначив про те, що позивач керуючи своїм автомобілем рухався по вул. Невська м. Кривого Рогу де здійснив рух в зоні дії дорожнього знаку 5.33 «пішохідна зона».

В той час, як вбачається з рішення Жовтневої районної у місті ради №334 від 28.08.2015 року схему організації руху затверджено на вулиці Азізбекова (Панаса Феденко) та вулиці Грибоєдова з провадженням пішохідної зони (а.с.64).

Доказів затвердження рішенням районної ради схеми організації руху на вулиці Невська з провадженням пішохідної зони відповідач суду не надав.

Зазначаючи про вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме в'їзд у пішохідну зону на вулиці Невська відповідач повинен був зазначити у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності напрямок руху автомобіля позивача із зазначенням зони дії дорожніх знаків розташованих на вулиці Азізбекова (Панаса Феденко) та вулиці Грибоєдова.

Однією із складових правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП є в'їзд у пішохідну зону, яка позначається дорожнім знаком 5.33 «пішохідна зона», який застосовується з дорожнім знаком 5.34 «кінець пішохідної зони».

Враховуючи те, що надані відповідачем докази вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, не містять відеофіксації факту в'їзду позивачем у зону дії дорожнього знаку 5.33 «пішохідна зона», при цьому, відповідачем не надано доказів затвердження рішенням районної ради схеми організації руху на вулиці Невська з провадженням пішохідної зони та не зазначено у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності напрямок руху автомобіля позивача із зазначенням зони дії дорожніх розташованих на вулиці Азізбекова (Панаса Феденко) та вулиці Грибоєдова, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, суд апеляційної інстанції зробив виснвок щодо необхідності скасування постанови ПС2 №754902 від 29.07.2016 року.

Щодо вимог позивача про визнання дій відповідача при винесенні постанови про адміністративне стягнення незаконними, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, складення та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов'язків передбачених законом, а отже вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача при винесенні постанови про адміністративне стягнення задоволенню не підлягають.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на наступне.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Відповідно до положень КАС України ухвала/постанова складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин рішення.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Відповідно до КАС України під час прийняття судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Таким чином обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Дотримання судами вказаних норм процесуального права є ніщо як гарантія для сторін права на справедливий суд, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Між тим, розглядаючи справу, суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам та доказам, наданих відповідачем, не дослідив надану відповідачем відеофіксацію обставин вчинення адміністративного правопорушення, зазначивши в судовому рішенні про їх відсутність, що свідчить про прийняття судом першої інстанції необґрунтованого рішення, яке не відповідає вимогам статті 159 КАС України та яке підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2016 року у справі №212/4577/16-а(2-а/212/139/16) - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ПС2 №754902 від 29.07.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко