Справа № 235/48/17
Суддя: Назаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/34/17
Справа № 235/48/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.

за участю представника відповідача Третьякової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_2 до Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, яка здана позивачкою на пошту 29 грудня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є пенсіонером, та внутрішньо переміщеною особою, у зв'язку з чим звернулась по юридичну допомогу до адвоката, який зробив запит про те, чи перебуває вона на обліку в Управлінні, а також причини невиплати їй пенсії.

20 грудня 2016 року її представником було отримано простого листа від 08.12.2016р., в якому відповідач повідомив, що її пенсійна справа взята на облік в Управлінні з листопада 2014 року і що відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО та робочої групи для перевірки місця проживання/перебування ВПО відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 09.09.2016р. № 12 їй відмовлено в призначенні (поновленні) пенсійних виплат у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Таку бездіяльність позивачка вважає протиправною і просить зобов'язати відповідач поновити їй нарахування та виплату пенсії з 01.11.2014р. та здійснити виплату заборгованості починаючи з 01.11.2014р. за весь час затримки.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності.

Представник позивачки Санамян О.О. в судове засідання не з'явилась, просила справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача Третьякова Ю.С. позов не визнала і суду пояснила, що відповідно до п.1 Положення про Пенсійний фонд України , затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Враховуючи п.2 Положення № 280 Пенсійний фонд України в своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УП від 20.10.2014р. (далі - Закон № 1706).

Згідно ст.1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абз.1 ч.1 ст.1 в редакції Закону № 921-УШ від 24.12.2015р.).

За приписами ч.2 ст.4 Закону № 1706 підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст.4 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 924-УШ від 24.12.2015р.).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (ч.1 ст.4 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 924-УШ від 24.12.2015р.).

Відповідно до ст.5 Закону України № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 повернулась до покинутого місця проживання, за п.3 ч.1 ст.12 Закону № 1706 є всі підстави для скасування дії довідки про облік внутрішньої переміщеної особи.

Правомірність дій Управління в припиненні виплати пенсії ОСОБА_2 є відсутність прав на пенсійне забезпечення відповідно до законодавства України. Саме реалізація зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту забезпечено законодавством України та прямо прописано у ст.7 Закону № 1706.

Крім того, позивач не заперечує той факт, що вона мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що зазначено в адміністративному позові. Згідно розпорядження КМУ від 07.11.2014р № 1085 в редакції розпорядження КМУ від 02.12.2015р. № 1276-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1, з якого вбачається, що м. Макіївка знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, а тому ніякі правовідносини з громадянином, який проживає на території України, не можуть бути складені.

Згідно протоколу № 12 засідання комісії з питань призначення (відновлення0 соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування ОСОБА_2 відмовлено у відновленні соціальних виплат, оскільки проведеними перевірками фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи не підтверджена зазначена в заяві інформація про фактичне місце проживання/перебування.

За таких обставин з боку Управління ігнорування діючих правових норм є неприпустимим, у зв'язку з чим представник відповідача просила відмовити позивачці в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсію за віком з 5 липня 2006 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, виданого Пенсійним фондом України.

Зареєстрованим місцем проживання позивачки є м. АДРЕСА_2.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Красноармійської районної державної адміністрації від 11 квітня 2016 року № ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_1.

З листа Управління соціального захисту населення Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області від 15.02.2017р. № вх.01-0394-09 та протоколу засідання комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування № 12 від 09.09.2016р. довідка внутрішньо переміщеної особи № від 11.04.2016р. на ім'я ОСОБА_2 скасована 9 вересня 2016 року після проведеної перевірки фактичного місця проживання даної особи згідно розпорядження начальника Управління від 09.09.2016р. відповідно до п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Розпорядженням Управління від 15.09.2016р. припинено виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 1 жовтня 2016 року згідно протоколу № 12 від 09.09.2016р. до з'ясування Красноармійським об'єднаним управлінням ПФУ Донецької області згідно ст.49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

З відповіді Управління від 08.12.2016р. № 3-3770/02/25 на ім'я адвоката Санамян О.О. вбачається, що електронна пенсійна справа ОСОБА_2 у вересні 2016 року взята на облік в Управлінні з листопада 2014 року, відповідно до рішення Комісії від 09.09.2016р. № 12 ОСОБА_2 відмовлено в призначенні (поновленні) соціальних виплат, виплата пенсії ОСОБА_2 в Управлінні не проводилась.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, тобто особа має довести наявність прав, свобод чи інтересів, які порушені відповідачем.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачці відповідач посилається на постанову КМУ від 08.06.2016р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», згідно якої у випадку відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем її фактичного проживання, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи скасовується.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаною постановою КМУ не встановлено підстав для припинення виплати пенсії, а також не встановлений обов'язок органів Пенсійного фонду України припинити виплати пенсій через відсутність довідки, виданої згідно з Порядком № 509.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове деревне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачці виплати пенсії. Також відповідачем не вказано й будь-якої іншої норми закону, яка б визначала такі підставу припинення виплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також суд зазначає, що припинення виплати позивачці пенсії у зв'язку зі скасуванням органами соціального захисту населення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009р. в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, припиняючи виплату позивачці пенсії за віком з 1 жовтня 2016 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачем з питання припинення виплати пенсії позивачки приймалось розпорядження, яким були порушені її права, отже з урахуванням обставин справи суд вважає за можливе для повного захисту прав позивачки вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати розпорядження Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про припинення виплати ОСОБА_2 пенсії до з'ясування Красноармійським управлінцям ПФУ Донецької області згідно ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 15 вересня 2016 року.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

З огляду за зазначене, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 551,21 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідно до ст.ст.19, 46 Конституції України, ст.ст.4, 5, 8, 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст.2, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про припинення виплати ОСОБА_2 пенсії до з'ясування Красноармійським управлінцям ПФУ Донецької області згідно ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 15 вересня 2016 року.

Зобов'язати Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії з 1 листопада 2014 року та здійснити виплату заборгованості починаючи з 1 листопада 2014 року за весь час затримки.

Стягнути з Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 21 копійки.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 6 березня 2017 року. Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 13 березня 2017 року.

Суддя Г.В. Назаренко