Справа № 818/322/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Київ К/800/55560/14

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Горбатюка С.А.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Сумської митниці Міндоходів України на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" до Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Сумської митниці Міндоходів України про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе", (надалі - Товариство, позивач) звернулось до суду з позовною заявою до Сумської митниці Міндоходів (надалі - Митниця), Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області в якій просила:

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805130000/2013/00171 від 17 вересня 2013 року;

стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 145 415,57 грн., ввізного мита у розмірі 727 077,87 грн. та судові витрати у розмірі 560,28 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805130000/2013/00171 від 17 вересня 2013 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 145415,57 грн., ввізного мита у розмірі 727077,87 грн. та судові витрати у розмірі 560,28 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Митниця звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачем були надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем 16 вересня 2013 року подано до Митниці митну декларацію №805130000/2013/011625 для митного оформлення в режимі імпорт комплекту магнітного підвісу КМП по Т1080002- 4 шт..

Для підтвердження країни походження товару та з метою отримання преференції зі сплати ввізного мита Товариство надало наступні документи:

зовнішньоекономічний контракт №393/006-234 від 15 жовтня 2012 року, укладений між ВАТ «Сатурн - Газовые турбины» (Росія) та позивачем ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе»,

рахунок - фактура №403433/0 від 9 вересня 2013 року;

міжнародна товарно-транспортна накладна №485362 (країна відправлення Росія);

оригінал Сертифікату про походження товару за формою СТ-1 від 10 вересня 2013 року за № RUUА 312 6 001 144 (бланк 3053743)

акт експертизи №126-199 для оформлення сертифікату країни походження товару, складений Балашихинською Торгово-промисловою палатою 10 вересня 2013 року.

У зв'язку з наявністю преференції зі сплати ввізного мита позивачем нарахована сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 868 402,24 грн.

17 вересня 2013 року Митниця відмовила Товариству у митному оформленні задекларованого товару, оформивши картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805130000/2013/00171. Підставою для відмови стало невизнання митним органом Сертифікату про походження товару за формою СТ-1 від 10 вересня 2013 року за № RUUА 312 6 001 144 (бланк 3053743) для цілей надання товару режиму вільної торгівлі відповідно до пункту 9.1 Правил визначення країни походження товарів затверджених Угодою про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року.

17 вересня 2013 року позивач оформив митну декларацію №805130000/2013/011680 з нарахуванням та сплатою ввізного мита за оформлення задекларованого товару у розмірі 727 077,87 грн. та податку на додану вартість у розмірі 3 053 727,07грн.

Не погоджуючись із карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805130000/2013/00171 від 17 вересня 2013 року, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що оскаржувана картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів видана Митницею на підставі припущень, оскільки Сертифікат форми СТ-1 від 10 вересня 2013 року за № RUUА 312 6 001 144 свідчить про походження товару.

Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої статті 36 Митного кодексу України (надалі - МК України) країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення Митного кодексу України застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Стаття 43 МК України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують країну походження товару.

Частиною першою статті 43 МК України документами, що підтверджують крану походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Відповідно до частини третьої статті 43 МК України сертифікат про походження товару - це документ який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення.

Режим вільної торгівлі між Україною та Російською Федерацією встановлено Угодою про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року. Дана угода ратифікована Законом України від 6 жовтня 1999 року № 1125-XIV.

Особливості визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав регламентовано Правилами визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, затверджених Рішенням Ради Глав Урядів Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року, ратифікованих Законом України від 6 липня 2011 року № 3592-VI (далі - Правила), які діють стосовно товарів, що походять з держав - учасниць Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року (далі - держави - учасниці Угоди) і знаходяться в торговельному обігу між цими державами, до яких застосовується торговельний режим, передбачений Угодою про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року.

Згідно з пунктом 2.1. Правил країною походження товару вважається держава - учасниця Угоди, на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.

Відповідно до пункту 2.3 Правил для цілей визначення країни походження товару, виготовленого в державі - учасниці Угоди, може застосовуватися кумулятивний принцип, який визначає походження того чи того товару під час його послідовної обробки (переробки).

Якщо у виробництві кінцевого товару в одній з держав - учасниць Угоди використовуються матеріали, що походять з іншої або інших держав - учасниць Угоди, які підтверджені сертифікатом (сертифікатами) про походження товару форми СТ-1 (далі - сертифікат форми СТ-1, або сертифікат) та піддаються поетапній подальшій обробці (переробці) в іншій або інших державах - учасницях Угоди, то країною походження такого товару вважається країна, на території якої він востаннє був підданий обробці (переробці).

За відсутності сертифіката (сертифікатів) форми СТ-1 про походження матеріалів з інших держав - учасниць Угоди визначення країни походження кінцевого товару здійснюється на підставі критерію достатньої обробки (переробки) (підпункти "а", "б", "в" пункту 2.4 цих Правил).

Відповідно до пункту 6.1 Правил для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 (бланк сертифіката наведено в додатку 2, який є невід'ємною частиною цих Правил) чи декларації про походження товару.

Надання будь-яких інших документів для підтвердження країни походження товару, крім тих, що передбачені пунктом 6.1 Правил та статті 43 МК України, чинним законодавством не передбачено.

Отже, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску їх відповідно до заявленого митного режиму.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Товариство надало Митниці оригінал Сертифікату про походження товару за формою СТ-1 від 10 вересня 2013 року за № RUUА 312 6 001 144 (надалі - Сертифікат).

На думку митного органу, вищенаведений Сертифікат не відповідає вимогам пункту 9.1 Правил у зв'язку з неповнотою оформлення Акту експертизи .

Однак, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, вказаний Сертифікат містить повну та достовірну інформацію щодо країни походження товару та оформлений відповідно до вимог щодо заповнення сертифіката, викладеним у п.7.4 Правил.

Пунктом 7.4. Правил передбачені вимоги заповнення сертифіката форми СТ-1

Матеріалами справи підтверджено, що Сертифікат заповнено у відповідності до положень зазначеного пункту Правил. Зокрема у графі 8 «Опис товару» зазначається комерційне найменування товару та інші відомості, що дозволяють провести однозначну ідентифікацію вару стосовно заявленого для цілей митного оформлення.

Графа 8 Сертифікату містить наступний опис товару: «комплект магнітного подвеса КМП по Т1080002-4шт.».

У графі 9 Сертифікату вказаний критерій походження «Д8505», тобто товар підданий достатній обробці (переробці) та вказані перші чотири цифри коду товарної позиції за ТН ЗЕД кінцевої продукції, що відповідає коду товару « », зазначеному у графі 33 митної декларації.

У графі 13 зазначена країна походження товару - «Російська Федерація», що також відповідає іншим документам, наданим для митного контролю.

Таким чином, митним органом безпідставно застосовано пункт 9.1 Правил для невизнання Сертифікату для надання товару режиму вільної торгівлі.

За вказаних обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Сертифікат про походження товару за СТ-1 від 10 вересня 2013 року за № RUUА 312 6 001 144 містить повну та достовірну інформацію щодо задекларованого товару, будь - які розбіжності в документах про країну походження товару відсутні, а тому картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №805130000/2013/00171 від 17 вересня 2013 року підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сумської митниці Міндоходів України залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді