Справа № 819/1456/16
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1456/16

27 лютого 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Білоус І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування постанови в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», звернулося із адміністративним позовом до відповідача Відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування постанови в частині накладення арешту на майно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 28.11.2012 р. ВАТ" Сведбанк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору. 15.06.2016 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яку є предметом іпотеки за Іпотечними договорами від 30.08.2016 р. накладені арешти постановою Відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління від 03.11.2011 р.

Вважає, що в силу ст. 14 Закону України Про іпотеку, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що оскільки право іпотеки виникло у нього з 28.11.2012 р. звернення стягнення на належне майно третьої особи для задоволення грошових вимог стягувача у оспорюваному виконавчому провадженні, котрий не є Іпотекодержателем, не допускається законом, оскільки вичерпний перелік обставин, наявність яких дозволяло б це зробити, в даному випадку відсутні.

Представник ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надала суду заяву, у якій просила слухати справу у порядку письмового провадження, заявлені позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засіданні не зявився, причин неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі не надав, хоча належним чином, у відповідності до вимог ст. 33 КАС України повідомлявся про дату і час розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 в судове засіданні не зявився, причин неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі не надав, хоча належним чином, у відповідності до вимог ст. 33 КАС України повідомлявся про дату і час розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 в судове засіданні не зявився, причин неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі не надав, хоча належним чином, у відповідності до вимог ст. 33 КАС України повідомлявся про дату і час розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Як передбачено ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, судовий розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

30.08.2007 р. ОСОБА_1 уклав з АКБ «ТАС Комерцбанк» кредитний договір №1907/0807/71-001.

В забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором укладено іпотечний договір від 30.09.2007 р.

За умовами вищевказаних договорів Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателюу якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобовязань за кредитними договорами нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., м. Борщів, вул. Лісова, 1а.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

28.11.2012 р. ВАТ «Свебанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору.

16.11.2009 р. за рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 68280,01 грн.

03.11.2011р. Державним виконавцем Фукс Л.К. Відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 25098699).

28.11.2012 р. відповідно до Договору факторингу № 15 ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», свої права вимоги за зобовязаннями Позичальника по Кредитному договору (а. с. 22-28).

15.06.2016 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно ОСОБА_1 яке є предметом іпотеки за Іпотечними договорами від 30.08.2016 р. накладено арешт.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження 21.04.1999 р. N 606-XIV (далі Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 8 ст. 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України Про іпотеку від 5.06. 2003 року N 898-IV (далі Закон N 898-IV).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в.разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону N 898-IV - іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору

За змістом ч. 6 ст. З Закону N 898-IV, у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. З Закону N 898-IV, пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 09.04.2014 року у справі № 6-13цс14.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 573 ЦК України, заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України, окремим видом застави є застава нерухомого майна (іпотека).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону N 898-IV, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону N 898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України).

Відповідно до ч. З ст. 12 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень 18.11. 2003 р. N 1255-IV на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно пріоритетом, який визначається в порядку, встановленого цим Законом.

Статтею 14 вказаного Закону, встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувані, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, Позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Закону володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Відповідно до положень ст. 52 Закону № 606-XIV Про виконавче провадження, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови Про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 54 Закону № 606-XIV, до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю (ч. 3 ст. 54 Закону № 606-XIV).

З аналізу вказаної норми Закону № 606-XIV вбачається, що для звернення стягнення на заставлене майно боржника передбачено вичерпний перелік обставин.

Вчинивши дії з опису й арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 29.11.2010 р. державним виконавцем у виконавчому провадженні № 22884396, яке знаходиться в іпотеці, відповідачем порушено право Позивача щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, оскільки, у ході виконавчого провадження, за яким боржником є ОСОБА_3, не повною мірою проведені виконавчі дії з перевірки інформації щодо заборони відчуження нерухомого майна.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, обтяження згідно вищевказаних іпотечних договорів відступлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек 01.12.2012 р., реєстраційний номер обтяження 5577409, приватним нотаріусом ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 28.11.2012 р.

Відтак, зважаючи на те, що право іпотеки на спірне майно зареєстровано з 01.12.2012 р., звернення стягнення на належне ОСОБА_1 майно для задоволення грошових вимог стягувача у ВП 25098699, котрий не є Іпотекодержателем, не допускається законом, оскільки вичерпний перелік обставин, наявність, яких дозволяло б це зробити, в даному випадку відсутні.Вчинивши дії з опису й арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 29.11.2010 р. державним виконавцем у виконавчому провадженні № 22884396, яке знаходиться в іпотеці, відповідачем порушено право Позивача щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, оскільки, у ході виконавчого провадження, за яким боржником є ОСОБА_3, не повною мірою проведені виконавчі дії з перевірки інформації щодо заборони відчуження нерухомого майна.

Таким чином, вчинивши дії з опису й арешту нерухомого майна будинку по вул. Лісова, 1 а, м. Борщів Тернопільської області 14.03.2011р., яке знаходиться в іпотеці, державним виконавцем у виконавчому провадженні № 25098699, порушено право позивача щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, оскільки у ході виконавчого провадження, за яким боржником є ОСОБА_1, не повною мірою проведені виконавчі дії з перевірки інформації щодо наявності заборони відчуження нерухомого майна.

Порядок зняття арешту визначений ст. 60 Закону № 606-XIV, і відповідно до ч. 5 вказаної статті, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, що передбачено ч. 2 ст. 60 Закону № 606-XIV.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що для захисту і відновлення прав та інтересів позивача, та з урахуванням пріоритету прав іпотекодержателя н спірний будинок, що вбачається з аналізу норм Законів № 898-IV та № 606-XIV, позов підлягає до задоволення у порядку і спосіб, визначений позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, судовий збір у справі, сплачений позивачем у сумі 1378,00 грн., підлягає до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції,

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати постанову в частині накладення арешту на майно: житловий будинок за адресою: Тернопільська обл., м. Борщів, вул. Лісова, 1а., на яке було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2011 р., видана Відділом державної виконавчої служби Борщівського районного управління ВП № 25098699.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" судовий збір, сплачений позивачем у сумі 1378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.)

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.