Справа № 555/97/17
Суддя: Мельничук Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 555/97/17
Номер провадження 2-а/555/139/17
ПОСТАНОВА

іменем України

27 лютого 2017 року Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельничук Н. В.

при секретарі Оксенюк Ю. Ю.,

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м.Березне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Березнівського районі Рівненської області,про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 вказує в позовній заяві від 01 грудня 2010 року, що на підставі акта огляду МСЕК серії РВП № 0178532 йому призначено пенсію довічну пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання на підставі Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пенсію відповідач йому виплачував щомісячно по 31 березня 2015 року.

Рішення управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про припинення виплати йому пенсії по інвалідності було оскаржено ним в судовому порядку 19 квітня 2016 року.

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 17 червня 2016 року у справі № 555/779/16-а його позовні вимоги було частково задоволено та визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду- України в Березнівському районі Рівненської області щодо припинення виплати йому , як інваліду III групи, пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання, що призначена відповідно до Закону України „Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування". Разом з тим, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області відновити виплату їй пенсії, як інваліду III групи внаслідок загального захворювання, починаючи з 20 жовтня 2015 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року у справі № 555/779/16-а, було повернуто апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області, подану відповідачем на постанову Березнівського районного суду Рівненської області.

Таким чином, постанова Березнівського районного суду Рівненської області від 17 червня 2016 року у справі № 555/779/16-а набула законної сили.

Виконуючи рішення суду управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області виплачувало позивачу пенсію з 20 жовтня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

З 01 січня 2017 року виплату ОСОБА_1 пенсії знову було припинено.

На його письмове звернення про відновлення виплати пенсії, відповідач листом від 12 січня 2017 року за №111/03 відмовив у його задоволенні .

З таким рішенням відповідача він не погодився, оскільки вважає його протиправним. Діями відповідача, які полягають в припиненні виплати їй пенсії по інвалідності, грубо порушуються його конституційні права, які гарантовані Конституцією України, а також права людини, які закріплені у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач в судовому засіданні вимоги заяви підтримав повністю з підстав, викладених в позові, просить задовольнити позов.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених в запереченні на позов, просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесені зміни до статті 47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з цими змінами тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року№ 889-VIII „Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

У період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, законодавчо встановлено заборону виплати з 01 січня 2017 року пенсій, призначених відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі державним службовцям відповідно до Закону України „Про державну службу".

Однак, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Враховуючи це, на підставі вимог статті 22 Конституції України про те, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, очевидним є факт того, що норми статті 47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в редакції, що діє з 01 січня 2017 року, не можуть поширюватися на мене, оскільки статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

01 грудня 2010 року Позивач уже набув право на довічну пенсію, призначену за нормами Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому не може бути позбавлений цього права при внесенні змін до вищевказаного Закону.

Таким чином Закон України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" згідно з вимогами статті 22 Конституції України та з урахуванням положень статті 58 Конституції України, не може бути застосований щодо мене.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 64, 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей. Конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 7 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі - Конвенція), Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав та свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", дискримінація - це рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі -певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина; непряма дискримінація -рішення, дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика, які формально є однаковими, але під час здійснення чи застосування яких виникають чи можуть виникнути обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за їх певними ознаками, крім випадків, якщо такі дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика об'єктивно виправдані з метою забезпечення рівних можливостей для окремих осіб чи груп осіб реалізовувати рівні права і свободи, надані їм Конституцією і законами України.

Дискримінація - це порушення прав людини, заборонене цілою низкою обов'язкових для виконання документів в області прав людини. Термін „дискримінація" має точне визначення і стале значення в міжнародному праві. Комітет ООН з прав людини - незалежний експертний орган, що спостерігає за виконанням Міжнародного Пакту про громадянські та політичні права, роз'яснив, що в пакті цей термін включає: „будь-яку відмінність, виключення, обмеження або перевагу, за ознакою - раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних або інших поглядів, національного або соціального походження, майнового стану, народження, або іншою ознакою, яка має на меті або як наслідок, знищення або применшення визнання, використання або здійснення всіма особами, на рівних можливостях, всіх прав і свобод".

Проте, всупереч статті 14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, з огляду на рід занять (державна служба) та посаду (начальник відділу з питань організаційної роботи, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю апарату Березнівської районної державної адміністрації), яку займає позивач, відповідач припинив йому виплату довічної пенсії по інвалідності з 01 січня 2017 року, яка призначена відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.111.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі „Хонякіна проти Грузії" (Кпопіакіпа V. Оеог§іа), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Отже, дії відповідача суперечать наступним нормативно-правовим актам: - статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод" щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат;

- статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, у тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат;

- основоположним принципам, закріпленим у Законі України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституцій, в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/1999, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статгі 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пенсійне забезпечення громадян України, у тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законами України „Про пенсійне забезпечення", „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.ст. 19, 22, 46, 55, 58, 64, 68 Конституції України, ст.ст. 99, 101, 104-106 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року пенсії по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області відновити виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання з 01 січня 2017 року та проводити виплату пенсії на період дії довідки до акта огляду МСЕК серія РВН № 0178532 від 01.12.2010 року строком довічно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На постанову може бути внесена апеляційна скарга до Житомирського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення через Березнівський районний суд Рівненської області.

Суддя: ОСОБА_2