Справа № 733/154/17
Суддя: Циганко М. О.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/21/17
Єдиний унікальний № 733/154/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Циганко М.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та бездіяльність щодо обмеження права на проведення перерахунку призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці та зобов»язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та бездіяльність щодо обмеження права на проведення перерахунку призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці та зобов»язання вчинити певні дії. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 06 січня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди та його виплату в подальшому відповідно до вимог чинного законодавства України. Проте листом від 19 січня 2017 року №01/02/Г-2 відповідач відмовив йому в проведенні відповідного перерахунку, посилаючись на те, що ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції яка діє з 08 червня 2016 року, судді, який вийшов у відставку виплачується щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% грошового утримання судді. При цьому, збільшення щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90% заробітної плати судді передбачено лише за кожний повний рік роботи на посаді судді. Враховуючи, що ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначений вичерпний перелік стажу роботи судді, до якого не передбачено зарахування періодів роботи на посадах помічника прокурора, прокурора та старшого помічника прокурора, на яких працював позивач, відповідачем і відмовлено в проведенні перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди. Оскільки, вказану відмову позивач вважає неправомірною, та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, він і звернувся з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Представник відповідача надав суду письмове заперечення на позовну заяву в якій не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для задоволення позовних вимог, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 08 серпня 2003 року по 14 вересня 2016 року працював на посаді судді Ічнянського районного суду Чернігівської області та 15 липня 2016 року подав заяву про звільнення із займаної посади.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року №1515-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ічнянського районного суду Чернігівської області та наказом голови суду №91/2 від 14 вересня 2016 року звільнено та відраховано зі штату суду.

З 23 вересня 2016 року ОСОБА_1, як судді Ічнянського районного суду Чернігівської області у відставці, управлінням Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Судом встановлено, що загальний страховий стаж роботи позивача становить 43 роки 3 місяці 11 днів, в тому числі суддівський стаж - 13 років 1 місяць 12 днів. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що в період з 05 серпня 1981 року по 03 лютого 1986 року ОСОБА_1 працював помічником прокурора Бобровицького району, з 04 лютого 1986 року по 29 травня 1996 року - прокурором Бобровицького району, Ічнянського району, та з 30 травня 1996 року по 11 вересня 2001 року - старшим помічником прокурора Ічнянського району.

06 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди та його виплату в подальшому відповідно до вимог чинного законодавства України. В своїй заяві ОСОБА_1 посилався на те, що оскільки крім стажу роботи на посаді судді Ічнянського районного суду, має понад 20 років стажу роботи на посадах помічника прокурора, прокурора та старшого помічника прокурора, це дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді.

Проте, листом управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі від 19 січня 2017 року №01/02/Г-2 йому було відмовлено в проведенні такому перерахунку, посилаючись на те, що ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції яка діє з 08 червня 2016 року, судді, який вийшов у відставку виплачується щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% грошового утримання судді. При цьому, збільшення щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90% заробітної плати судді передбачено лише за кожний повний рік роботи на посаді судді. Враховуючи, що ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначений вичерпний перелік стажу роботи судді, до якого не передбачено зарахування періодів роботи на посадах помічника прокурора, прокурора та старшого помічника прокурора, на яких працював позивач, відповідачем і відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що вказане рішення не ґрунтується на положеннях закону, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до п.п. 7, 8 ч. 4 ст. 48 «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010, незалежність судді забезпечується, в тому числі, окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Згідно з ч.6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 № 19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення статті 126 Конституції України, зокрема, зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, і ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Також, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Крім того, в пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки особливою формою матеріального забезпечення суддів, відмінною від пенсії, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Зокрема, п.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді, відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. При цьому, ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року №4015-ХІ, було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та одержання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, зараховується в тому числі й стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_1 крім стажу роботи на посаді судді протягом 13 років, має понад 20 років стажу, який складається з періодів роботи на посадах помічника прокурора, прокурора та старшого помічника прокурора, при цьому, позивач набув достатній для відставки стаж роботи протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 28 березня 2015 року, це дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

З огляду на викладене, оскільки відмова відповідача в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди є протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України, не ґрунтується на Конституційному принципі верховенства права, дії закону в часі та обставинам справи, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, які відповідно, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Тому, виходячи з вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача 640 грн. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 6, 8, 9, 17-18, 69, 104-106, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та бездіяльність щодо обмеження права на проведення перерахунку призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» в розмірі 90% суддівської винагороди є протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з моменту призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року зі змінами та доповненнями від 24 лютого 1994 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі управління Пенсійного фонду України в Ічнянському районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім під час розгляду справи у суді в розмірі 640 грн.

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя М.О.Циганко