Справа № 464/467/17
Суддя: Горбань О. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/467/17
пр.№ 2-а/464/118/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 0143400 від 16.01.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Мотивує позов тим, що постановою серії АР № 0143400 від 16.01.2017 на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., за те, що 16 січня 2017 року близько 16.00 год., керуючи автомобілем марки "Опель Комбо" д.н.з. НОМЕР_1, проїхав перехрестя вулиць Галицька Добролюбова м.Івано-Франківська на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ґ ПДР України. Вважає, що винесена постанова є протиправною, а дії інспектора поліції незаконними, оскільки його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає, так як проїхав перехрестя на зелений сигнал світлофору, проїзд на який дозволено законодавством. Також вказує, що після зупинки працівники патрульної поліції не надали позивачу для ознайомлення відеофіксації моменту проїзду автомобіля через світлофор. Вважає, що дана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП. Тому просить таку постанову скасувати за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрити. Просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Будучи допитаний ОСОБА_2, як свідок показав, що перехрестя проїжджав на зелений сигнал світлофора, а жовтий сигнал увімкнувся в той момент, коли він вже закінчив маневр проїзду. При цьому, жодних перешкод іншим учасникам руху він не створював, в автомобілі разом з ним знаходилась його дружина. Просить врахувати, що під час руху по вулиці бачив як поруч з ним рухається автомобіль поліції, і це впливало на те, що він був більш уважніший задля уникнення спілкування з працівниками поліції. Вказав, що працівник поліції упереджено виніс постанову, яку просить скасувати.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, про розгляд справи належним чином був повідомлений. В письмових запереченнях зазначено, що позов не визнають, працівники патрульної поліції розяснювали позивачу причину зупинки, а саме проїзд на жовтий сигнал світлофора перехрестя вулиць Галицька Добролюбова у м.Івано-Франківську, оголошено обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення. Також зазначається, що рішення про притягнення позивача прийняте на основі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному досліджені всіх обставин справи. Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З копії оскаржуваної постанови серії АР № 143400 від 16.01.2017 вбачається, що позивач проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. До ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу.

У п. 8.7.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху » вказано, що сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу .

Відповідно до п. 8.11. Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху» водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Здійснюючи розлогий аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов'язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем всупереч наведеному не надано суду будь яких доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, а також в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення доводів висловлених позивачем.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає достовірними обставини, повідомлені позивачем і надані ним в якості свідка і жодним чином не спростовані відповідачем. За таких обставин, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи обовязок субєкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушенняі з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача оскаржувана постанова підлягає скасування.

Щодо вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то враховуючи положення ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом, відповідно до норм якого адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги в цій частині.

Керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст. 245, 251, 256 КУпАП, ст.11, 69, 70, 71, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Скасувати постанову серії АР № 0143400 від 16.01.2017 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом 10 днів з дня отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова.

Суддя: О.Ю.Горбань