Справа № 320/8224/16-а(2-а/320/35/17)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2017 року справа № 320/8224/16-а(2-а/320/35/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2017 р. у справі № 320/8224/16-а за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької області (далі УПФУ) про визнання протиправними дій рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ, зобовязання зарахувати до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання в Національній академії України ім. Ярослава Мудрого з 01.09.1992 р. по 26.06.1997 р.; зобовязання провести обчислення та призначити пенсію за вислугу років з 15.11.2016 р. відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ в розмірі 90% суми заробітної плати з наступним проведенням перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.01.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про задоволення позову. Апелянтом зазначено про неврахування судом першої інстанції того факту, що на момент призначення її на роботу в органах прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, який гарантував право виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, в тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку. Конституційним Судом України неодноразово висловлювалась позиція, відповідно до якої визнання законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення змін або доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав та свобод. При цьому зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законів.

Справа судом першої інстанції у відповідності до ст. 183-2 КАС України розглянута в порядку скороченого провадження, у звязку з чим апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ та розрахунку пенсії у розмірі 90% від суми заробітної плати, з наступним проведенням перерахунку її пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Відповідно до листа від 30.11.2016 р. № 10887/03 УПФУ відмовлено позивачу в призначені пенсії з посиланням на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Страховий стаж позивача складає 23 роки 10 місяців 28 днів, в тому числі вислуга років - 20 років 9 місяців 22 дня, з них 18 років 4 місяці 24 дня на посадах прокурорів. Враховуючи неприйняття до 01 червня 2015 року Закону України «Про прокуратуру» після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, а також відстуності необхідної вислуги років, відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, законних підстав для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, на даний час немає.

Станом на день звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто на 15.11.2016 р., страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 10 місяців 28 днів, в тому числі вислуга років - 20 років 9 місяців 22 дня, з них 18 років 4 місяці 24 дня на посадах прокурорів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії після 01.06.2015 р., тобто під час дії Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, тому відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII з 01.06.2015 р. скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, а відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII позивач не має відповідного спеціального стажу для призначення пенсії.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте вважає за необхідне змінити постанову в частині обґрунтування висновків суду для прийняття такого рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не повно встановив підстави позову і не вірно застосував нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.11.2016 р. ОСОБА_1, яка працює на посаді прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури, звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Рішенням, оформленим листом від 30.11.2016 р. № 10867/03, УПФУ відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ (далі Закон № 213), який набрав чинності з 01.04.2015 р., скасовано з 01.06.2015 р. норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до спеціальних законів, в тому числі й Закону України «Про прокуратуру». Крім того, відповідачем зазначено про відсутність у позивача необхідної вислуги років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 на час звернення до органа Пенсійного фонду з питання призначення пенсії за вислугу років становить 23 роки 10 місяців 28 днів, вислуга років 20 років 09 місяців 22дні, в тому числі на посаді прокурорів 18 років 04 місяці 24 дні (з яких половина строку навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 4 місяці 28 днів).

Позивач звернулась за призначенням пенсії 15.11.2016 р., тобто під час дії Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

До 15.07.2015 р. умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ, частиною 1 якого передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 цьго Закону до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, передічених у ст. 56 цього Закону. До вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується половина строку навчання у вищих навчальних закладах.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46--2, статті 47, частини першої статті 49, частини пятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51--2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, втратив чинність, одночасно з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ.

Оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років саме на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів і слідчих зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років) ця норма права втратила чинність, є цілком обґрунтованим посилання відповідача в рішенні про відмову у призначенні пенсії за вислугу років на незастосування до даних правовідносин правової норми, яка втратила чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

За приписами ч. 8 ст. 86 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.

Позивач не має вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення, за цим Законом, тобто 23 років, відповідно, вона не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Позовні вимоги про зобовязання відповідача зарахувати до 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, половину строку навчання в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_2 з 01.09.1992 р. по 26.06.1997 р., є безпідставними, оскільки відповідачем зараховано до вислуги років позивача зазначений період, що підтверджується розрахунком стажу (а.с. 25).

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

З 15.07.2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIII, статтею 86 якого в редакції на день звернення позивача за призначенням пенсії, регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

На час прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 р. та станом на 01.06.2015 р. (до 15.07.2015 р.) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, статтею 50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Будь-які зміни до статті 86 Закону № 1697 в частині відсутності права працівникам прокуратури України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, положення статті 86 Закону № 1697 є чинними і дають право працівникам прокуратури України на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відтак, відповідачем безпідставно застосовані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року при відмові у призначенні позивачу пенсії, оскільки норми цього Закону не регулюють спірні правовідносини, а з 15.07.2015 р. пенсії за вислугу років призначаються відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року.

На момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року та дії зазначених в ньому Прикінцевих положень чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність, і з цього дня вступив в дію Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VIII.

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII вступив в силу пізніше, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213, а також те, що цей закон є спеціальним законом, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до даних правовідносин.

Також судова колегія вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 24.05.2016 р. № 333/6710/15-а.

Абзацом 2 частини 1 статті 244-2 КАС України встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В постанові Верховного Суду України від 24.05.2016 р. № 333/6710/15-а викладено правовий висновок, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV. Тобто, даний правовий висновок стосується іншої категорії справ.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років ОСОБА_1 не мала достатньої вислуги років, що передбачена статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VI, а приписи статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ втратили чинність, відповідно, є обґрунтованою відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії вислугу років, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, по суті позов вирішено правильно, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 183-2 195, 197, 198, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2017 р. у справі № 320/8224/16-а задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2017 р. у справі № 320/8224/16-а за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити певні дії змінити в частині обґрунтування висновків суду.

В іншій частини постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у відповідності до ст. 183-2 КАС України є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко