Справа № 162/787/16-а, 2а/162/211/2016
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року № 876/1368/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Судової-Хомюк Н.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на постанову Любешівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПФ України в Любешівському районі Волинської області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з січня 2008 року по березень 2016 року; 2) зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з січня 2008 року по березень 2016 року.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 14.11.2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з січня 2008 року по березень 2016 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з січня 2008 року по березень 2016 року. У позовних вимогах ОСОБА_1 в частині звернення постанови до негайного виконання відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 14.11.2016 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що згідно положень ч.2 ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії. Тобто, законодавець передбачає виплату компенсації у випадку невиплати пенсії, яка була нарахована, але не була отримана з вини Управління. В даному випадку, мова йде про доплату, яка нарахована на виконання постанови Любешівського районного суду від 25.03.2015р. №162/518/15-а, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016р. №876/5543/15 та носить разовий характер. Судом також не взято до уваги, що доплату на виконання вище вказаних рішень було нараховано у березні 2016 року та виплачено у квітні 2016 року, тобто без порушення строків виплати. Отже, виплата такої компенсації прямо суперечить вимогам ч.2 ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», а тому стаття 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не може бути застосована.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 14.11.2016 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач по справі у суді апеляційної інстанції подав заперечення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований в УПФ України в Любешівському районі Волинської області та отримує пенсію за віком з 23.12.1989 року.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2014 року по справі № н-1283/14 та постанови Любешівського районного суду Волинської області від 25.03.2015 року по справі № 162/518/15-а, які набрали законної сили, позивачу здійснено перерахунок та виплату пенсії з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2005 року «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та довідок про заробітну плату для обчислення пенсії за 1967-1971 роки, за період з 01.08.2008 року по 10.05.2013 року та із 11.05.2013 року (а.с. 14-18).

Згідно з протоколами відповідача про перерахунок пенсії позивача від 07.10.2014 року та від 22.03.2016 року позивачу донараховано на виконання вказаних вище судових рішень 6318,33 грн. та 19321,70 грн. пенсії відповідно (а.с. 9-10, 67, 72).

26.05.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ч.2 ст.46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки вважав, що відповідачем здійснено виплату частини пенсії з порушення строків (а.с. 6).

У відповідь на це звернення УПФ в Любешівському районі Волинської області надало позивачу супровідним листом № 253/Ш-01 від 31.05.2016 р. копії протоколів від 07.10.2014 року та від 22.03.2016 року (а.с. 8).

02.08.2016 р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ч.2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

У відповідь на це звернення УПФ в Любешівському районі Волинської області надало позивачу лист-відповідь № 380/Ш-01 від 10.08.2016 р., у якому повідомило про відсутність у позивача права на виплату компенсації, оскільки така поширюється лише на випадки нарахування але не виплати пенсії з вини управління ПФ (а.с. 7).

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 року було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 р..

Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 просить нарахувати і виплатити йому компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з січня 2008 року по березень 2016 року, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, з огляду на судові рішення, якими було зобов'язано УПФ провести перерахунок пенсії.

Тобто, втрату частини грошових доходів позивач повязує із порушенням термінів виплати частини пенсії у розмірах 6318,33 грн. та 19321,70 грн., які були нараховані у березні 2016 року та виплачені у квітні 2016 року Управлінням ПФ на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2014 року по справі № н-1283/14 та постанови Любешівського районного суду Волинської області від 25.03.2015 року по справі № 162/518/15-а.

Отже, вказані грошові суми не були нараховані у період з січня 2008 року по березень 2016 року і тому не вважались заборгованістю за цей період.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону №1058-ІV, статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 07.11.2012 року та 18.11.2014 року (справи № 6-131цс12 і № 21-518а14 відповідно).

У розглядуваній адміністративній справі відсутні докази про те, що визначені на підставі вказаних вище судових рішень від 27.08.2014 року та від 25.03.2015 року, грошові суми пенсії, після їх нарахування, були виплачені Управлінням ПФ із порушенням строків.

Таким чином, є безпідставними позовні вимоги про нарахування і виплату компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за визначений позивачем період з січня 2008 року по березень 2016 року, на підставі ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 14.11.2016 року слід скасувати та прийняти нову постанову суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області задоволити.

Постанову Любешівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.М. Судова-Хомюк

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено 06.03.2017 року.