Справа № 807/1586/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2017 рокум. Ужгород№ 807/1586/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Симканич Ю.В.

з участю сторін;

представник позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Дацків С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 або позивач), звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач), якою просить визнати протиправними та скасувати рішення № від 21.10.16 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем у терміни, що передбачені чинним законодавством, було сплачено кошти в сумі 10 069,68 грн. згідно відповідних платіжних доручень. Однак, замість здійснення платежу за кодом 71040000 на відповідний казначейський рахунок ДФС, платежі помилково було здійснено за кодами 71060000 та 71010000. Також вказує, що кошти були сплачені в одному й тому ж органі ДФС. Згодом позивачем була подана відповідна заява до відповідача у результаті чого кошти були перераховані згідно з правильним кодом платежу. Позивач вважає, що оскільки єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування був сплачений у встановлені терміни у повному обсязі, то оскаржуване рішення є таким, що підлягає визнанню протиправним та, відповідно, скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за обставин, викладених у позовній заяві, підтримав повністю, дав аналогічні пояснення та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у запереченнях проти позову. Пояснив, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначений обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок на відповідні рахунки в органі доходів і зборів. Вважає, що сплата позивачем суми єдиного внеску не на відповідний рахунок не відповідає вимогам Закону, оскільки обов'язковою умовою своєчасності сплати є саме внесення сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів. Відповідач наголошує на правомірності оскаржуваного рішення. За наведених обставин представник відповідача просив відмовити в задоволені позову повністю.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Позивачем згідно платіжних доручень від 04 жовтня 2013 р., 06 листопада 2013 р. та 09 грудня 2013 р. було сплачено єдиний внесок відповідно за вересень, жовтень та листопад 2013 року по 398,01 грн. за кожен місяць(а.с.7-9)

Також згідно платіжних доручень № 99 від 08 січня 2014 р., № 109 від 10 лютого 2014 р., № 119 від 07 березня 2014 р., № 131 від 07 квітня 2014 р., № 147 від 08 травня 2014 р., № 158 від 04 червня 2014 р., № 170 від 08 липня 2014 р., № 183 від 21 серпня 2014 р., № 190 від 15 вересня 2014 р., № 196 від 08 жовтня 2014 р., № 204 від 06 листопада 2014 р., № 216 від 19 грудня 2014 р., № 217 від 19 грудня 2014 р., № 219 від 13 січня 2015 р., № 230 від 06 лютого 2015 р., № 239 від 11 березня 2015 р., № 247 від 06 квітня 2015 р., № 255 від 06 травня 2015 р., № 273 від 05 червня 2015 р., № 292 від 03 липня 2015 р, № 311 від 05 серпня 2015 р., № 324 від 02 вересня 2015 р. було сплачено єдиний внесок відповідно за грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року та січень-серпень 2015 року по 422,65 грн. за кожен місяць (а.с.10-31)

Таким чином суд констатує, що позивачем в рахунок сплати єдиного соціального внеску за період з вересня 2013 року по серпень 2015 року всього було сплачено кошти в сумі 10 069,68 грн. Даний розмір суми єдиного внеску сторонами не оспорюється.

Однак, єдиний внесок у розмірі 1616,68 грн. позивачем було сплачено на рахунок 0701 відкритий отримувачем у ГУ ДКСУ у Закарпатській області з кодом платежу 71010000 - єдиний внесок, нарахований роботодавцями, а єдиний внесок у розмір 8453,00 грн. позивачем було сплачено на рахунок 0701 відкритий отримувачем у ГУ ДКСУ у Закарпатській області з кодом платежу 71060000 - для ФОП, які беруть добровільну участь у системі страхування.

03 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 1(а.с.32), якою у зв'язку з відсутністю у нього найманих працівників та договору добровільного страхування, просив останнього помилково сплачені кошти єдиного соціального внеску на код платежу 71010000 в сумі 1 616,68 грн. та на код платежу 71060000 в сумі 8 453,00 грн. зарахувати на сплату платежу за кодом 71040000 - сплата єдиного внеску для ФОП.

21 жовтня 2016 року відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штраф у розмірі 1 854,44 грн. за період з 22.10.2013 р. до 09.02.2016 р. та нараховано пеню у розмірі 4 400,07 грн.(а.с.33).

Як вбачається з даного рішення, зарахування сум єдиного соціального внеску за правильним кодом платежу фактично було здійснене 09 лютого 2016 р. (кінцева дата нарахування спірних штрафних санкцій), а безпосередньо самі штрафні санкції були нараховані на підставі ч. 9 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі по тексту Закон України № 2464-VI).

В силу п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.1 Закону України № 2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог ч. 5 ст. 9 Закону України № 2464-VІ, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України № 2464-VІ, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

За ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 1 ч. 10 ст. 9 Закону України № 2464-VІ унормовано, що у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів

Згідно вимог п. 2 ч. 11 ст.25 Закону України № 2464-VІ, в редакції чинній на час застосування штрафних санкцій, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. Крім того, згідно ч. 10 цієї ж статті, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість зробити висновок, що законодавцем встановлений критерій для настання юридичної відповідальності за порушення - це несплата або несвоєчасна сплата єдиного внеску. Тобто таким платником повинна була бути допущена протиправна бездіяльність і така бездіяльність повинна була бути допущенна у строки, що встановлені для сплати єдиного внеску за відповідні періоди.

Як слідує з матеріалів справи, позивач своєчасно та в повному обсязі виконав вимоги законодавства щодо сплати єдиного внеску за період з вересня 2013 року по серпень 2015 року на загальну суму 10 069,68 грн., а при виявлені помилкового направлення цих коштів за невірно визначеними кодами платежу 71010000 та 71060000 вжив всіх залежних від нього заходів для зарахування відповідних сум єдиного внеску на сплату платежу саме за вірним кодом 71040000, тому накладення штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування сум єдиного внеску є протиправним.

При цьому суд констатує, податковий орган не заперечує того факту, що перерахована платником сума єдиного внеску надійшла до спеціального фонду на рахунок Державного казначейства.

Разом з тим суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що обов'язковою умовою своєчасності сплати є саме внесення сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, а не на помилкові. Адже частиною 11 статті 9 Закону України № 2464-VІ передбачено застосовування до платника фінансові санкції тільки у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, при цьому законодавцем не визначено випадки застосування до платника фінансових санкцій, за сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вчасно, але на помилковий рахунок чи з невірно визначеним кодом платежу, що мало місце в даних правовідносинах.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання на рахунок органу Державної казначейської служби в строк, встановлений законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 16 червня 2015 року (справа № 21-377а15).

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

При вирішенні даного спору суд дійшов висновку, що відповідачем спірне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21 жовтня 2016 року за № прийнято без врахування вищевказаних критеріїв, а тому таке рішення прийняте відповідачем неправомірно.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваного рішення.

За наведених обставин суд констатує, що права та інтереси позивача порушені та потребують судового захисту, а відтак оскаржене рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області № від 21 жовтня 2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Присудити на користь приватного нотаріуса ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяМ.М. Луцович