Справа № 212/6157/16-а(2-а/212/193/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"01" березня 2017 р. справа № 212/6157/16-а(2-а/212/193/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2016 р. у справі №212/6157/16-а(2-а/212/193/16)

за позовом ОСОБА_1

до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру";

- зобовязати відповідача призначити позивачу з 03 серпня 2016 року та виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року;

- зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2016 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано дії відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії протиправними;

- зобовязано відповідача призначити позивачу пенсію за вислугою років згідно зі ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII з дня звернення, тобто з 03 серпня 2016 року.

В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

Постанова суду в частині задоволених позовних вимог мотивована тим, що дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII щодо скасування законодавчих норм, якими передбачено призначення спеціальних пенсій, не поширюється на ОСОБА_4 України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, який вступив в дію з 15.07.2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що суд під час прийняття рішення щодо зобовязання відповідача призначити пенсію втрутився у дискрецію суб'єкта владних повноважень і порушив принцип розподілу влади.

ОСОБА_4 України від 02.03.2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII.

Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 24.05.2016 року №333/6710/15-а та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.09.2016 року по справі №К/800/3459/16.

В абзаці п'ятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин це може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо, інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII прийнятий 14.10.2014 року, а ОСОБА_4 України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII прийнятий 02.03.2015 року, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Позивач звернувся до управління 03.08.2016 року, тому відповідно до ст.86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VI "Про прокуратуру" позивачу для призначення пенсії необхідно було б надати органам Пенсійного фонду України довідку про суми місячної (чинної) заробітної плати одержуваної у липні 2016 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача станом на 03.08.2016 року була відсутня інформація про сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за липень 2016 року.

Відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу прийнято 04.08.2016 року та оформлено протоколом засідання Комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 04.08.2016 року №15, яке позивачем не оскаржується.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність. При цьому положення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню.

У справі Ейрі проти Ірландії, рішення від 09.10.1979р. №1, Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено Європейським судом з прав людини у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" рішення від 12.10.2004р., скарга N60669/00.

З огляду це, посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій з посиланням на положення ст.22 Конституції України від 28.06.1996 року №254к/96-ВР, є помилковим.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечували.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури України з 12 квітня 1996 року. Стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах складає 22 роки 7 місяців 14 днів.

03.08.2016 року позивач звернувся до відповідача із завою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Листом від 10.08.2016 року №7807/05/29 позивачу відмовлено у задоволенні заяви. Відмова мотивована тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема "Про прокуратуру". Тому, з 01.06.2015 року пенсії за віком на загальних підставах призначаються відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". З 01.10.2011 року право на пенсію мають жінки після досягнення передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (тобто пенсійний вік збільшується з 55 років на 60 за схемою), а саме: жінки народженні з 1 квітня 1961 року і старші мають право на призначення пенсії після досягнення ними 60 років. Таким чином, права на призначення пенсії за віком на загальних підставах позивач не має. Додатково позивача повідомлено, що до пакету документів не надано довідку про заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 та з урахуванням п.2 розділу II "Прикінцеві та перехідні" положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, який набув чинності з 01.10.2011р., яким внесено зміни до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача та зобовязання відповідача призначити пенсію позивачу відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII на підставі того, що:

- на час прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ від 02.03.2015 року, а також з 01.06.2015 року до 15.07.2015 року діяв ОСОБА_4 України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України;

- відповідно до ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, який вступив в дію з 15.07.2015 року, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення в період з 01.10.2015р. по 30.09.2016р. вислуги років не менше 22 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- загальна вислуга років ОСОБА_1, яка підтверджується наявними матеріалами справи, станом на день звернення до відповідача становила 22 роки 7 місяців і 14 днів, що є достатнім для її призначення згідно зі ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

До 1 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнято не було.

Отже, з 01.06.2015 року п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VII дію Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ було припинено в частині призначення пенсій працівникам прокуратури.

Проте, з 15.07.2015 року набрав чинності ОСОБА_4 України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, частиною 1 статті 86 якого було передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до матеріалів справи, стаж роботи позивача в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, на момент подання заяви, становив 22 роки 7 місяців 14 днів, в тому числі 12 років 06 місяців - стаж роботи на прокурорських посадах (а.с.15, 17-20).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час звернення із заявою позивач мав право на призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII, а відповідач не довів суду правомірність своєї відмови у призначенні пенсії позивачу на підставі цього закону.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 24 травня 2016 року №333/6710/15-а колегія суддів не приймає до уваги, оскільки предметом спору у цій справі було поновлення виплати пенсії позивачу, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", а не призначення пенсії на підставі ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII.

Інші доводи відповідача, за висновком колегії суддів, також не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Доводів щодо спростування постанови суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України апеляційна скарга не містить.

Заявник апеляційної скарги підміняє поняття прийняття закону та набрання законом чинності. Так, ОСОБА_4 України "Про прокуратуру" №1697-VII прийнято 14.10.2014р., а набрав чинності 15.07.2015 року, тобто після Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VII.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.2 ст.88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2017р. задоволено клопотання відповідача та відстрочено йому сплату судового збору в сумі 1818,96 грн. за подання апеляційної скарги на постанову суду від 05.12.2016 р. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги відповідачем не було сплачено судовий збір в сумі 1818,96 грн.

Отже, судовий збір в сумі 1818,96 грн. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2016 р. у справі №212/6157/16-а(2-а/212/193/16) залишити без змін.

Стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 1818 грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко