Справа № 541/1104/16-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 р.Справа № 541/1104/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.12.2016р. по справі № 541/1104/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Миргородської районної ради Полтавської області

про зміну формулювання причин звільнення, стягнення суми вихідної допомоги, стягнення суми компенсації (середнього заробітку) за затримку розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 ( далі - позивач, ОСОБА_2В.) до Миргородської районної ради (далі - відповідач, Миргородська райрада).

Визнано неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству в формулюванні причин звільнення позивача 06.11.2015 посилання на ч.2 ст. 36 Кодексу законів про працю України ( далі - КЗпП України).

Зобов'язано Миргородську райраду змінити формулювання причин звільнення позивача з посади заступника голови Миргородської райради 06.11.2015, шляхом виключення із запису про звільнення в трудовій книжці посилання на ст. 36 ч.2 КЗпП України.

Стягнуто з Миргородської райради (за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень) на користь позивача 522,72 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Не погодившись з даною постановою суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати постанову Миргородського міськрайонного суду від 26.12.2016 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою визнати неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству формулювання причини звільнення 06.11.2015 з посади заступника голови Миргородської райради в частині зазначення про звільнення «у зв'язку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і змінити його у цій частині, вказавши що звільнено з посади заступника голови Миргородської райради у зв'язку з припиненням повноважень депутата Миргородської районної ради Полтавської області у зв'язку з припиненням повноважень депутата Миргородської районної ради 6 скликання відповідно до пункту 5 частини1 статті 41 КЗпП України. Зобов'язати відповідача змінити в трудовій книжці формулювання причини звільнення. Стягнути вихідну допомогу передбачену статтею 44 КЗпП України в розмірі шестимісячного середнього заробітку та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України з дня звільнення по день фактичного розрахунку. Стягнути на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції був порушений принцип законності, оскільки суд в оскаржуваній постанові посилався на методичні рекомендації які не є нормативно-правовим актом.

Частиною 2 статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні фактично врегульовано не питання звільнення з роботи заступника голови районної ради, а лише період здійснення ним своїх повноважень, а також подію, з настанням якої законодавець пов'язав момент їх припинення. Дана норма не містить посилання на те, що припинення повноважень депутата ради відповідного скликання, є підставою для звільнення з роботи. Статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». На думку апелянта в даній нормі мова йде про підстави і порядок припинення служби, а не про підстави і порядок звільнення і припинення трудового договору. Статтею 56 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» не визначено порядок припинення служби. Припинення служби шляхом розірвання трудового договору при припиненні повноважень посадової особи визначено п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Проте дана норма не була застосована судом першої інстанції.

Вважає, що відповідачем не було надано суду відповідного документу про звільнення позивача. В рішенні 1 сесії районної ради 7 скликання від 06.11.2015 не зазначено про звільнення позивача з посади заступника голови Миргородської районної ради у зв'язку із закінченням строку повноважень 6 скликання. Суд першої інстанції не звернув увагу що запис №12 в трудовій книжці, який свідчить про звільнення позивача лише з посади заступника голови, а не із служби, а не з роботи.

Суд першої інстанції не в повній мірі вирішив питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат.

Позивач, представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до положень ч.4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено без участі позивача та представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Миргородська райрада при звільненні позивача діяла на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду встановлено, що рішенням двадцять дев'ятої сесії районної ради шостого скликання від 04.03.2014 року «Про обрання заступника голови районної ради» ОСОБА_2 був обраний на посаду заступника голови Миргородської районної ради і в зв'язку з чим, розпорядженням голови районної ради №8-р від 04 березня 2014 року був звільнений з посади керуючого справами виконавчого апарату районної ради, яку обіймав до цього (а.с.57).

Рішенням першої сесії сьомого скликання Миргородської райради від 06 листопада 2015 року визнано повноваження депутатів Миргородської райради сьомого скликання в кількості 34 осіб (а.с.58-63).

Розпорядженням голови районної ради №27-р від 06 листопада 2015 року було вирішено забезпечити протягом 09 листопада 2015 року оформлення та видачу трудових книжок та копій рішень Миргородської райради від 06.11.2015 року про припинення повноважень з …ОСОБА_2. за п.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування» (а.с.225).

До трудової книжки було внесено запис, що позивач 06.11.2015 року звільнений з посади заступника голови Миргородської райради у зв'язку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч.2 ст. 36 КЗпП України». Запис внесено на підставі рішення 1 сесії районної ради 7 скликання пр.1 від 06.11.2015 року (а.с.5-6).

Розпорядженням голови районної ради №29-р від 09 листопада 2015 року «Про забезпечення трудових прав колишніх керівників районної ради» в зв'язку із звільненням із займаної посади зобов'язано головного бухгалтера районної ради провести ОСОБА_2 нарахування компенсації невикористаної відпустки за 27 календарних днів. В подальшому відповідні нарахування були проведені та виплачені позивачеві (а.с.64-69).

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом ( ч.3 ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування").

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: <…> на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою <…>.

Статтею 20 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районна, районна у місті рада обирає заступника голови ради. Заступник голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради шляхом таємного голосування і здійснюють свої повноваження до припинення ними повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків дострокового припинення їх повноважень у порядку, встановленому частинами третьою та четвертою цієї статті.

Враховуючи вище зазначені обставини справи та положення нормативних актів, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству формулювання причини звільнення 06.11.2015 з посади заступника голови Миргородської райради в частині зазначення про звільнення «у зв'язку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і змінити його у цій частині, вказавши що звільнено з посади заступника голови Миргородської райради у зв'язку з припиненням повноважень депутата Миргородської районної ради Полтавської області у зв'язку з припиненням повноважень депутата Миргородської районної ради 6 скликання відповідно до пункту 5 частини1 статті 41 КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що припинення служби шляхом розірвання трудового договору при припиненні повноважень посадової особи визначено п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а не статтею 56 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач був прийнятий на службу в органи місцевого самоврядування заступників голови районної ради, шляхом обрання відповідною радою і звільнення з посади відбулося у зв'язку із закінченням строку повноважень Миргородської районної ради 6 скликання, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадках визначених ст. 41 КЗпП України.

Колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги стосовно того, що запис №12 в трудовій книжці свідчить лише про звільнення позивача з посади заступника голови, а не із служби, а не з роботи, оскільки даний запис зроблено на підставі рішення першої сесії районної ради 7 скликання від 06.11.2015 правомірність якого позивачем не оскаржувалась та не була предметом розгляду в рамках даної справи.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення вимог апелянта в частині визнання неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству формулювання причини звільнення 06.11.2015 з посади заступника голови Миргородської райради в частині зазначення про звільнення «у зв'язку із закінченням строку повноважень 6 скликання відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача вихідної допомоги передбаченої статтею 44 КЗпП України в розмірі шестимісячного середнього заробітку та компенсації за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 вище зазначеної статті КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи час протягом якого адвокат позивача був присутній в судовому засіданні, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача судових витрат в сумі 522,72 грн.

Посилання апелянта на те, що підлягають стягненню витрати щодо надання правової допомоги, яка надавалася адвокатом не лише в судових засіданнях, а і поза ними, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено компенсацію витрат на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Доказів вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, часу ознайомлення з матеріалами справи під час судового розгляду не встановлено та матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року по справі № 541/1104/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Любчич Л.В.
Судді Спаскін О.А. Сіренко О.І.
Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2017 р.