Справа № 826/7051/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2017 року № 826/7051/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа: ОСОБА_1, про скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - позивач) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - відповідач, Нацкомфінпослуг), про скасування розпорядження Нацкомфінпослуг від 19 квітня 2016 року №828 (далі - оскаржуване розпорядження).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки воно порушує норми матеріального права, винесене без належної оцінки доказів і суперечить нормам чинного законодавства, чим порушує права та законні інтереси позивача.

Відповідними ухвалами суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/7051/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_1 (також далі - третя особа, ОСОБА_1.).

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування. Представник відповідача зазначила, що розпорядження Нацкомфінпослуг прийнято обґрунтовано, внаслідок порушення позивачем вимог законодавства у сфері страхування, а тому таке розпорядження не може бути скасоване у судовому порядку.

Третя особа у відповідне судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи вона повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності третьої особи до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 31 березня 2016 року Нацкомфінпослуг складено акт №203/13-14/13/6 про правопорушення, вчинені позивачем на ринку фінансових послуг, в якому зазначено, зокрема, що 20 вересня 2015 року за участю забезпеченого транспортного засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася подія, що має ознаки страхової, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

13 листопада 2015 року ОСОБА_1, як власниця пошкодженого транспортного засобу, подала позивачу заяву про страхове відшкодування з копіями всіх необхідних документів.

14 березня 2016 року позивачем подію визнано страховою та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 27456,71 грн. на підставі дослідження.

17 березня 2016 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено угоду про припинення зобов'язання переданням відступного. Відповідно до п. 1 вищезазначеної угоди, сторони встановили, що загальна сума страхового відшкодування за подією, що мала місце 20 вересня 2015 року, складає 38000,00 грн.

21 березня 2016 року позивачем складено страховий акт № ОЦВ-15-6329/2 та прийнято рішення про доплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 10543,29 грн.

У цей же день позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 27456,71 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21 березня 2016 року №14761.

22 березня 2016 року позивачем здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 10543,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22 березня 2016 року №15290.

При цьому, як зазначено в акті, серед документів, наданих позивачем Нацкомфінпослуг, відсутня інформація про сплату пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування.

З огляду на викладене, позивачем порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг, а саме п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В подальшому, а саме 19 квітня 2016 року Нацкомфінпослуг прийнято оскаржуване розпорядження «Про застосування заходу впливу до публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», яким позивача зобов'язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 13 травня 2016 року.

Позивач, не погоджуючись з такою позицією відповідача та з оскаржуваним розпорядженням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 39 Закону, у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу: зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Положення про застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затверджене розпорядженням Нацкомфінпослуг 20 листопада 2012 року №2319 (далі - Положення №2319), розроблене з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг. Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про застосування заходів впливу та їх оскарження.

Відповідно до п. 1.5 розділу І Положення №2319, Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.

Дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися в: матеріалах, отриманих за результатами перевірок, проведених Нацкомфінпослуг; звітності, що подається до Нацкомфінпослуг; повідомленнях, отриманих від органів державної влади; повідомленнях, отриманих від міжнародних організацій, іноземних органів державної влади, неурядових організацій іноземних держав; зверненнях громадян; повідомленнях, отриманих від юридичних осіб; повідомленнях, опублікованих у засобах масової інформації; матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Згідно із п. 1.6 розділу І Положення №2319, Нацкомфінпослуг, уповноважені та посадові особи Нацкомфінпослуг в межах своїх повноважень зобов'язані в кожному випадку виявлення порушення законодавства про фінансові послуги вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу.

Відповідно до п. 1.8 розділу І Положення №2319, розгляд справ про правопорушення здійснюється виключно Нацкомфінпослуг або уповноваженими особами Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень.

Згідно із пп. 1 п. 2.1 розділу ІІ Положення №2319, Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу, як зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення.

Відповідно до п. 3.1 розділу ІІІ Положення №2319, розгляд справ про правопорушення та застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу II цього Положення, належить до повноважень Нацкомфінпослуг як колегіального органу.

Згідно з п. 1.7 розділу І Положення №2319, рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим. Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення. Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в установленому законом порядку, що свідчать про наявність чи відсутність порушення законодавства про фінансові послуги, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 4.21 розділу IV Положення №2319, за результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.

Згідно з п. 4.5 розділу IV Положення №2319, Нацкомфінпослуг як колегіальний орган приймає рішення про застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу II цього Положення, протягом 60 календарних днів з дня порушення провадження у справі про правопорушення.

Отже, обов'язковою передумовою для застосування Нацкомфінпослуг заходу впливу є встановлення правопорушення у сфері фінансових послуг.

Зі змісту ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як вбачається з акту №203/13-14/13/6, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем норм законодавства щодо несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 13 листопада 2015 року ОСОБА_1 подала до позивача заяву про страхове відшкодування з копіями всіх необхідних документів, а тому, в силу вимог ст. 36 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у позивача було 90 днів з дня отримання такої заяви для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його.

Натомість, рішення про здійснення страхового відшкодування позивачем прийнято 14 березня 2016 року, а перерахування страхового відшкодування у розмірі 27456,71 грн. здійснено 21 березня 2016 року (платіжне доручення від 21 березня 2016 року №14761), а у розмірі 10543,29 грн. - 22 березня 2016 року (платіжне доручення від 22 березня 2016 року №15290), тобто із пропущенням передбаченого ст. 36 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» строку (строк 90 днів закінчився 06 березня 2016 року).

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що прострочення виплати страхового відшкодування особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сталося не з вини страховика, позивачем суду не надано.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з його вини повинен сплатити особі, яка має право на отримання такого відшкодування, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, про що відповідачем вказано в акті №203/13-14/13/6 та в оскаржуваному розпорядженні.

З урахуванням викладеного суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що позивачем не виконано вимоги оскаржуваного розпорядження, а, відтак, не усунуто порушень вимог законодавства, про які йде мова в оскаржуваному розпорядженні, та не надано Нацкомфінпослуг документів на підтвердження цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа: ОСОБА_1, про скасування рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда