Справа № 815/1982/16
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1982/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Мішаєвича до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, Золочівське відділення поліції Дергачівського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області про визнання неправомірним висновку, неправомірними дії та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 Мішаєвич (далі Позивач, або ОСОБА_1М.) з позовом (т.1, а.с. 173-178) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС України в Одеській області або Відповідач-1), Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі ГУ ДМС України в Харківській області або Відповідач-2), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області), Золочівське відділення поліції Дергачівського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області про визнання протиправним висновку Золочівського РВ УМВС України в Харківській області про результати службової перевірки видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 від 26.09.2005 року, визнання неправомірними дії ГУ ДМС України в Одеській області по вилученню у ОСОБА_1 громадянського паспорту, зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України в порядку, встановлену законом.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач зазначив, що є громадянином України вже більш ніж 10 років, а до цього він, як іноземець або особа без громадянства, на законних підставах проживав на території України більш ніж 26 років.

У 1989 році Позивач за радянським паспортом, виданим в радянській республіці Вірменія, приїхав до України. В 1989 році Позивач поступив до Одеського інженерно-будівельного інституту на факультет низьких температур і холодильної техніки на навчання, де навчався до червня 1992 року. З березня 1990 року його постійне місце проживання було зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В 2003 році Позивач отримав паспорт громадянина України серії МН №604919, виданий Золочівським РМ УМВС України в Харківській області, його радянський паспорт було вилучено. На підставі паспорту органами державної податкової інспекції йому було присвоєно ідентифікаційний номер платника податків та зборів. Крім вказаного, Позивачем також було отримано посвідчення подія. Дружина Позивача, ОСОБА_3, та його син, ОСОБА_4, є громадянами України.

28.09.2005 року Позивач отримав паспорт для виїзду за кордон строком на 10 років.

В березні 2015 року Позивач звернувся до паспортного сервісу міграційного центру обслуговування громадян в м. Одесі для отримання нового закордонного паспорту. Замість отримання нового закордонного паспорту, громадянський паспорт Позивача було вилучено. 13.01.2016 року Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою, в якій просив повідомити про причини вилучення паспорту громадянина України. 02.03.2016 року Позивач отримав відповідь, в якій Позивачу повідомили, що до ГУ ДМС України в Одеській області надійшли матеріали Золочівського РС ГУ ДМС України в Харківській області, згідно яких за результатом службової перевірки Золочівським РВ УМВС України в Харківській області 26.09.2005 року паспорт серії МН №604919 було видано Позивачу безпідставно та зазначено про необхідність вжиття заходів щодо вилучення вказаного паспорту, що і було зроблено працівниками паспортного сервісу міграційного центру обслуговування громадян в м. Одесі. Крім того, було зазначено, що паспорт громадянина Позивача було передано до ГУНП в Одеській області, оскільки за даними Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що Позивач в реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 не значиться, а штамп реєстрації, який проставлений у його паспорті не відповідає зразку штампа, який знаходився в СГІРФО Біляївського РВ ГУ УМВС України в Одеській області.

Надалі, Позивач звернувся із запитом до Золочівського РВ УМВС України в Харківській області з метою отримання відповідного висновку органу внутрішніх справ, в якому мала міститись інформація і причини незаконності видачі Позивачу громадянського паспорту, проте отримав лише фотокопію висновку від 26.09.2005 року.

Позивач зазначив, що будь-яких підстав як вилучати його паспорт, так і визнавати видачу йому паспорту в 2005 році безпідставним, у відповідачів не було, такі дії відповідачів вважає протиправними у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав. Крім того, Позивач зазначив, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року по справі №521/15408/16-ц, що набрало законної сили 25.11.2016 року, встановлено факт постійного проживання Позивача на території Української РСР з 1989 року, станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року і по сьогодні на території України на 2016 рік.

В судовому засіданні 27.02.2017 року представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві (т.1, а.с. 173-178).

В судовому засіданні 27.02.2017 представник Відповідача-1 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (т. 1, а.с. 68-69), в яких зазначив, що 04.03.2015 року Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Для підтвердження власної особи ОСОБА_1 надав паспорт громадянина України серії МН № 604919, виданий 29.11.2003 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, із штампом реєстрації місця проживання з 13.07.2004 року за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Василівка, вул. Леніна, 12. На виконання наказу МВС України № 1603 від 21.12.2004 року «Про затвердження Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини» була проведена перевірка наявності та відсутності підстав, які тимчасово обмежують право громадянина на виїзд за кордон відповідно до пункту 22 Правил. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що за результатами службової перевірки Золочівським РВ УМВС України в Харківській області від 26.09.2005 року паспорт серії МК № 604919 виданий безпідставно та необхідно вжити заходи стосовно вилучення зазначеного паспорту. Зокрема, висновком Золочівського РВ УМВС України в Харківській області від 26.09.2005 року, було встановлено, що згідно з книгами обліку оформлення та видачі паспортів громадянам СГІРФО Золочівського РВ УМВС України в Харківській області паспорт серії МН № 604919 виданий 27.11.2003 року був виданий на ім'я ОСОБА_5. В паспорті серії МН № 604919 виданий Золочівським РВ УМВС України з Харківській області 27.11.2003 року на імя ОСОБА_1 був проставлений штамп реєстрації місця проживання за адресою: Харківська область, с.м.т. Золочів, вул. Разіна, буд. 17, проте за даними адресно-реєстраційної картотеки відділення та АДР УМВС України в Харківській області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться. Перевіркою довідкового бюро по с.м.т. Золочів, Харківської області встановлено, що будинок № 17 по вул. Разіна відсутній. До ВГІРФО УМВС України в Харківській області ОСОБА_1 з питань оформлення громадянства України не звертався, а тому, відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, Позивач не є громадянином України. Враховуючи вказані обставини, представник Відповідача зазначив, що паспорт громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, виданий з порушенням вимог чинного на той час законодавства. Крім того, представник Відповідача зауважив, що за даними Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що ОСОБА_1 Мішаєвич, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованим або знятим з реєстрації місця проживання не значиться та штамп реєстрації, який був проставлений у паспорті не відповідає зразку штампа, який знаходився в СПРФО Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області.

Відповідно до п. 10.4 Наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 року «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України, у звязку з чим паспорт громадянина України серії МН № 604919, виданий на імя ОСОБА_1 29.11.2003 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, було вилучено та передано до ГУ НП в Одеській області.

В судове засідання, призначене на 27.02.2017 року, представник Відповідача-2 не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Судом визнано неявку Відповідача неповажною, та, на підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності Відповідача-2.

Між тим, 06.12.2016 року до канцелярії суду були надані письмові заперечення на адміністративний позов (т. 2, а.с. 34-35), відповідно до яких Відповідач-2 просив відмовити в задоволенні позовних вимог з аналогічних підстав, викладених і Відповідачем-1. Так, Відповідач-2 зазначив, що 26.09.2005 року, за результатами проведеної перевірки, Золочівським РВ УМВС України в Харківській області було складено висновок про безпідставну видачу Позивачу паспорта громадянина України серії МН 604919 від 27.11.2003 року. Висновок є таким, що прийнятий відповідно до вимог діючого законодавства, з урахуванням важливих для справи обставин, зясованих в результаті проведення перевірки.

В судове засідання, призначене на 27.02.2017 року, представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ГУ НП в Одеській області не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 1, а.с. 65-66).

В судове засідання, призначене на 27.02.2017 року, представник Золочівського відділення поліції Дергачівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Судом визнано неявку вказаної третьої особи неповажною, та, на підставі ч. 2 ст.128 КАС України, ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи.

Частиною 6 ст.128 КАС України передбачено, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представника Відповідача-2, представників третіх осіб, а також відсутність, як у суду, так і у представника Позивача, представника Відповідача-1, потреби витребування додаткових письмових доказів, заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає на території України з 1989 року.

Дружина Позивача, ОСОБА_3, та його син, ОСОБА_6, документовані паспортами громадян України (т. 1, а.с. 14-16).

В 2003 році Позивач отримав паспорт громадянина України серії МН № 604919, виданий 29.11.2003 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області (т.1, а.с. 8).

23.11.2004 році Позивачу, ОСОБА_1, присвоєно ідентифікаційний номер платника податків 263491527, в якому зазначено дату внесення його до Державного реєстру фізичних осіб 28.08.1998 року (а.с. 9).

28.09.2005 року Позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕС291268 строком дії до 28.09.2015 року (т.1, а.с.11).

В свою чергу, 26.09.2005 року, на підставі матеріалів перевірки підстав видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1, проведеної з 23 по 26 вересня 2005 року (т.2, а.с. 22-31), начальником Золочівського РВ УМВС України в Харківській області, було затверджено висновок про результати проведення службової перевірки видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1, яким встановлено, що паспорт серії МК №604919 на імя ОСОБА_1 виданий безпідставно та зазначено про необхідність вжиття заходів стосовно вилучення зазначеного паспорту (т.2, а.с. 24).

Як вбачається з вказаного висновку, під час проведення перевірки співробітниками Золочівського РВ УМВС України в Харківській області було встановлено, що згідно з книгами обліку оформлення та видачі паспортів громадянам СГІРФО Золочівського РВ УМВС України в Харківській області паспорт серії МН №604919 виданий 27.11.2003 року був виданий на ім'я ОСОБА_5 (т.2, а.с. 25-26). У вказаному паспорті був проставлений штамп реєстрації місця проживання місця проживання за адресою: Харківська область, с.м.т. Золочів, вул. Разіна, буд. 17, проте за даними адресно-реєстраційної картотеки відділення та АДР УМВС України в Харківській області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться. Перевіркою довідкового бюро по с.м.т. Золочів, Харківської області встановлено, що будинок № 17 по вул. Разіна відсутній. До ВГІРФО УМВС України в Харківській області ОСОБА_1 з питань оформлення громадянства України не звертався, а тому, на думку перевіряючого, відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, Позивач не є громадянином України.

04.03.2015 року Позивач звернувся до СЦОД № 1 управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з тимчасово окупованої території України з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Для підтвердження власної особи ОСОБА_1 надав паспорт громадянина України серії МН № 604919, виданий 29.11.2003 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, із штампом реєстрації місця проживання з 13.07.2004 року за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Василівка, вул. Леніна, 12 (т.1, а.с. 8).

На підставі висновку Золочівського РВ УМВС України в Харківській області від 26.09.2005 року, співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було вилучено паспорт громадянина України серії МН № 604919, виданий 29.11.2003 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, на імя ОСОБА_1

12.04.2016 року ГУ ДМС України в Одеській області було складено Довідку про вилучення паспорта громадянина України № 4/14667 від 12.04.2016 року, в якій дату вилучення паспорту не зазначено (т.1, а.с. 24).

Крім того, судом встановлено, що у Біляївському РВ ГУ ДМС України в Одеській області знаходяться матеріали щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, Вірменія, з огляду на те, що у вказаному паспорті проставлена печатка про реєстрацію: Одеська область Біляївський район, с. Василівка,вул. Леніна, 12, але відповідно до адресно - довідкового бюро відділу та адресно - довідкового бюро ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_1 зареєстрованим, знятим з реєстраційного обліку не значиться (т. 2, а.с. 30).

Не погодившись з діями відповідачів, вважаючи дії з вилучення паспорту та прийнятий в 2005 році висновок протиправними, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 04.03.2015 року Позивач звернувся до СЦОД № 1 управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з тимчасово окупованої території України з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Для підтвердження власної особи ОСОБА_1 надав паспорт громадянина України серії МН № 604919, виданий 29.11.2003 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, із штампом реєстрації місця проживання з 13.07.2004 року за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Василівка, вул. Леніна, 12 (т.1, а.с. 8).

12.04.2016 року, на підставі висновку Золочівського РВ УМВС України в Харківській області від 26.09.2005 року, співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було вилучено паспорт громадянина України серії МН № 604919, виданий 29.11.2003 року Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, на імя ОСОБА_1 про що складено Довідку про вилучення паспорта громадянина України № 4/14667 від 12.04.2016 року (т.1, а.с. 24).

Згідно матеріалів перевірки, проведеної Золочівським РВ УМВС України в Харківській області в 2005 році, Позивач до ВГІРФО УМВС України, з питань оформлення громадянства України не звертався, у звязку з чим відповідачі вважають, що видача Позивачу паспорту громадянина України в 2003 році відбулась із порушенням вимог закону, а сам Позивач не є громадянином України.

Проте, на думку суду, такі твердження відповідачів не відповідають вимогам закону, а висновок Золочівського РВ УМВС України в Харківській області від 26.09.2005 року прийнятий з перевищенням його повноважень, тобто є протиправним з огляду на наступне.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі Закон №2235-ІІІ - в редакції періоду спірних правовідносин) спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань громадянства і підпорядковані йому органи здійснюють такі повноваження: встановлюють належність до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону.

Процедура подання та перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України встановлена Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» (далі - Порядок № 215/2001 - в редакції спірного періоду).

Згідно з абзацом четвертим пункту 74 Порядку № 215/2001 якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов'язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Таким чином, чинне законодавство передбачає лише повноваження управління Міністерства внутрішніх справ України на стадії перевірки поданих заявником документів прийняти вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Водночас, ані Законом України № 2235, ані Порядком № 215/2001, ані Положенням про Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 844 від 14.06.2002 року чи будь-якими іншими нормативно-правовими актами не встановлено повноважень управління Міністерства внутрішніх справ України скасовувати вже прийняте власне рішення про оформлення належності особи до громадянства України. Крім того, повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства та підпорядкованих йому органів на скасування прийнятого ним рішення не поширюється на рішення про оформлення належності особи до громадянства України, оскільки таке повноваження встановлене законом лише щодо рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону.

Закон України № 2235 розмежовує поняття встановлення належності особи до громадянства та набуття громадянства України.

Так, згідно статті 3 вказаного закону (належність до громадянства України) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Отже, поняття належності до громадянства України за своїм змістом є ширшим і включає в себе, зокрема, поняття набуття громадянства. При цьому, в силу вимог статей 21, 24 Закону України № 2235 спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань громадянства і підпорядковані йому органи мають повноваження скасовувати лише прийняті ними рішення про оформлення набуття громадянства України.

Системний аналіз вищенаведених норм матеріального права дають підстави дійти висновку, що до повноважень відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Харківській області не віднесено прийняття рішень про скасування рішення про належність Позивача до громадянства України, в тому числі шляхом затвердження відповідного висновку за результатами службового розслідування.

Зазначений висновок суду спростовує твердження представників відповідачів, викладених в якості підстав для відмови в задоволенні позовних вимог та кореспондується з висновком Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 23.04.2013 року (К/999183184/11).

Під час прийняття рішення, суд враховує, що Позивач вважає себе особою, яка є громадянином України, оскільки усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України є громадянами України в силу приписів закону.

На підтвердження вказаного факту Позивач надав до суду рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року по справі №521/15408/16-ц, що набрало законної сили 25.11.2016 року, яким встановлено факт постійного проживання Позивача на території Української РСР з 1989 року, станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року і по сьогодні на території України на 2016 рік (т. 2, а.с. 3-5).

За вказаних підстав, суд дійшов висновку, що на період проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та вступу в силу Закону України від 8 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» Позивач постійно проживав на території України, а тому відповідно до статті 2 зазначеного Закону встановлено належність його до громадянства України.

Фактично прийняттям оскаржуваного рішення Золочівським РВ УМВС України в Харківській області в 2005 році припинено громадянство України ОСОБА_1, хоча вказані рішення приймаються, відповідно до діючого законодавства, лише Президентом України на підставі пропозицій, які вносяться комісією при Президентові України з питань громадянства. Вилучення паспорту є послідовною процедурою після прийняття Указу Президента України про припинення громадянства України.

Не суперечить вимогам закону й твердження Позивача щодо отримання ним паспорту громадянина України на підстав обміну паспорту радянського СРСР в 2003 році, оскільки сам обмін паспортів колишнього СРСР (був дійсним при наявності спеціального штампа «Україна») на паспорти України розпочався в травні 1995 року, а остаточно їх дія вичерпалася лише 01.01.2005 року згідно постанови Кабінету міністрів України № 1429 від 28.10.2004 року «Про паспорти громадян України, що оформлені з використанням бланків паспортів колишнього Союзу РСР».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що висновок Золочівського РВ УМВС України в Харківській області від 26.09.2005 року, яким Позивача визнано таким, що не є громадянином України, а видача паспорта громадянина України серії МК №604919 на імя ОСОБА_1 здійснено безпідставно, є протиправним, прийнятий з перевищенням повноважень, з порушенням вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 11 КАС України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та захистити порушене право Позивача шляхом визнання протиправним та скасування висновку Золочівського РВ УМВС України в Харківській області від 26.09.2005 року, яким Позивача визнано таким, що не є громадянином України, а видачу паспорта громадянина України серії МК №604919 на імя ОСОБА_1 здійснено безпідставно.

Відповідно до Законів України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року N 405, наказом МВС України № 302 від 13.04.2012 року, затверджено Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України.

Відповідно до п. 1.2 Порядку № 302 паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Розділом X Порядку № 302 встановлено порядок вилучення, зберігання і знищення паспортів, зокрема, відповідно до п. 10.4 порядку погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти які оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України.

У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).

З сукупного аналізу вказаних норм, суд зазначає, що вилучення і знищення паспорта громадянина України без наявності встановлених законодавством підстав є неправомірним.

Зазначені Відповідачем-1 підстави для вилучення у Позивача і знищення паспорту не узгоджуються із наведеними вимогами закону, у звязку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій ГУ ДМС України в Одеській області по вилученню у ОСОБА_1 громадянського паспорту підлягають задоволенню.

Натомість, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України в порядку, визначеним чинним законодавством, оскільки чинним законодавством чітко врегульовано порядок отримання паспорту громадянина України, який включає в себе здійснення як Позивачем, так і Відповідачем-1 певного алгоритму дій.

Крім того, заявляючи вимоги про зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України в порядку, визначеним чинним законодавством, Позивач взагалі не зазначає підстави для зобовязання Відповідача вчинити такі дії, що встановлені наведеними приписами чинного законодавства.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що вимоги Позивача направлені на уникнення у майбутньому порушень його прав, проте, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені.

Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулися, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ДМСУ в Одеській області, ГУ ДМСУ в Харківській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, Золочівське відділення поліції Дергачівського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області про визнання неправомірним висновку, неправомірними дії та зобовязання вчинити дії є частково обґрунтованими, у звязку з чим підлягають частковому задоволенню

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 Мішаєвича до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, Золочівське відділення поліції Дергачівського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області про визнання неправомірним висновку, неправомірними дії та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Золочівського РВ УМВС України в Харківській області про результати службової перевірки видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 Мішаєвича від 26.09.2005 року.

Визнати неправомірними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області по вилученню у ОСОБА_1 Мішаєвича паспорту громадянина України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.