Справа № 463/5402/16-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року м. Львів 463/5402/16-а

2-а/463/60/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про визнання дій протиправними, зобовязання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання неправомірними дій Управління ПФ України в Личаківському районі м. Львова щодо відмови у здійсненні з 01.12.2015р. перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. (в редакції, чинній на момент призначення пенсії та на момент виникнення права на перерахунок) та про зобовязання відповідача здійснити позивачу, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. (в редакції, чинній на момент призначення пенсії та на момент виникнення права на перерахунок) перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії державного службовця у звязку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою КМУ від 09.12.2015р. № 1103 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» на підставі поданої довідки від 08.11.2016р.. № 06-8868 на всю суму заробітної плати в розмірі 6761,26 грн. з якої сплачено Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування починаючи з 01.12.2015р. згідно п. 5 Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000р. «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій» (в редакції, чинній на момент перерахунку пенсії державного службовця) та виплатити недоплачену частину пенсії починаючи з 01.12.2015р., при цьому, із збереженням того відсотку заробітку для обчислення пенсії державного службовця, який був передбачений на момент її призначення статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. (в редакції чинній на час призначення пенсії державного службовця) тобто 86,5 % та без обмежень розміру пенсії з наступним проведенням перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати держслужбовцям, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію та виплачувати пенсію довічно.

Постанову суду також просить звернути до негайного виконання в частині зобовязання Управління ПФ України в Личаківському районі м. Львова здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням виплачених сум, в межах суми виплати за один місяць та зобовязати Управління ПФ України у Личаківському районі м. Львова подати звіт про виконання судового рішення у строк, встановлений судом.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.02.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління ПФ України в Личаківському районі м. Львова в частині вимог про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій за період з 01.12.2015р. до 21.05.2016р. залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.03.2009р. вийшла на пенсію державного службовця з посади головного спеціаліста Головного управління праці та соціального захисту населення ЛОДА. Постановою КМУ від 09.12.2015р. № 1013 підвищено з 01.12.2015р. посадові оклади державним службовцям та посадовим особам органів місцевого самоврядування. У звязку з таким підвищенням, звернулась до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії, до якої долучила довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям. Рішенням від 14.11.2016р. відповідач відмовив у проведенні перерахунку, що вважає незаконним, оскільки нормативно правові-акти, вказані в рішенні як підстава відмови не поширюються на дані правовідносини. На момент призначення пенсії чинне законодавство передбачало право на перерахунок раніше призначеної пенсії у звязку з підвищенням розміру заробітної плати, внаслідок чого саме таке законодавство підлягає застосування до даних правовідносин. Натомість, чинне на даний час законодавство, по факту звужує її конституційні гарантії, досягнуті під час виходу на пенсію, у звязку з чим таке законодавство не має зворотної дії в часі. Вважає, що діями відповідача її обмежено в обсязі досягнутих гарантій, і тому, просить визнати такі дії неправомірними та зобовязати здійснити перерахунок.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача згідно належної довіреності від 03.01.2016р. ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову заперечила, оскільки законодавство, яке передбачало право пенсіонера на перерахунок у разі підвищення розміру заробітної плати в подальшому зазнало змін, відповідно до яких, з 15.12.2015р. діючим законодавством не визначено субєктного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обовязку органів ПФ України щодо перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до Закону України «Про державну службу» у звязку із збільшенням посадових окладів. Крім того, норма Закону України «Про державну службу» 1993р., на яку покликається позивач на час звернення до суду є не чинною, а законом від 02.03.2015р. № 213 скасовано з 01.06.2015р. всі види спеціальних пенсій, в тому числі пенсій, призначених за правилами Закону України «Про державну службу». Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та приймаючи постанову у відповідності до вимог ст. 161 КАС України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі заяви позивача від 23.03.2009р. останній призначена пенсія за віком на умовах ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ.

Рішенням від 14.11.2016р. № 4092 (а.с.22), відповідач відмовив в проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки № 06-8868 від 08.11.2016р. (а.с.17) з тих підстав, що на даний час чинний введений в дію п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213, згідно з яким з 01.06.2015р. скасовано спеціальні пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про державну службу», які відповідно, також не перераховуються.

Вирішуючи даний спір в правовому полі та на підставі законодавчих актів, які регулюють правовідносини між сторонами, суд виходить з наступного.

Положення ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 1993р. № 3723-ХІІ в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію, передбачали, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у звязку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено з 01.12.2015р. посадові оклади державним службовцям та посадовим особам органів місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій розуміння сутності соціальних гарантій, їхній зміст та обсяг не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

За змістом висновків Конституційного Суду України, право позивача на перерахунок пенсії, яке існувало на момент призначення пенсії не може бути обмежене прийняттям нових законів.

Правовідносини пенсійного забезпечення включають в себе не лише призначення, але й перерахунок пенсії і таким чином, посилання представника відповідача на норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки, як вбачається зі змісту цієї норми, вона застосовується відносно осіб, які звернулись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії після 01.06.2015р., а не з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обовязків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обовязку.

Аналогічне право вибору пенсійних виплат закріплено в ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка була і є чинною.

Обравши вид спеціальної пенсії у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» 1993р., позивачу тим самим гарантувалось право на перерахунок такої пенсії у звязку із збільшенням розмірів заробітної плати. Те, що на даний час законодавство не передбачає перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця у звязку із збільшенням розмірів заробітної плати не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки таким чином відбувається звуження досягнутих гарантій, що за висновками Конституційного Суд України є недопустиме.

Відтак, позов в частині визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 22.05.2016р. без будь-яких обмежень слід визнати обґрунтованими та задовольнити, оскільки відповідно до п. 2 Розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Одночасно, слід відмовити в задоволенні вказаної вимоги в частині зобовязання провести перерахунок згідно п. 5 Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000р. «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій» (в редакції, чинній на момент перерахунку пенсії державного службовця), оскільки вказана постанова, якою по суті визначався механізм обчислення заробітної плати на даний час втратила чинність.

Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 1993р. № 3723-ХІІ в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, стаж роботи позивача на державній службі становить повних 16 років, і тому, обовязок провести перерахунок слід покласти виходячи із відсотку заробітку, визначеного під час призначення пенсії, а не виходячи із відсотку в розмірі 86,5%, що також тягне за собою часткове задоволення вимоги про зобовязання до вчинення дій в цій частині.

Вимогу про зобовязання вчинення дій в частині покладення обовязку виплачувати пенсію довічно належить відхилити, оскільки такий обовязок покладено на відповідача нормами чинного законодавства. Право на пенсійне забезпечення не є предметом спору у даній справі.

Одночасно, слід звернути увагу позивача, що вказана постанова відповідно до норм процесуального законодавства не підлягає до негайного виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України, до негайного виконання може бути звернуто постанову, зокрема, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів або при присудженні виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Спір у справі яка розглядається є спором про правильність нарахування пенсії, а не спором про право на пенсію, внаслідок чого така постанова не підлягає негайному виконанню.

Підстав для застосування судового контролю з приводу виконання даної постанови суд не вбачає, що не позбавляє позивача права, у випадку порушення її прав під час примусового виконання звернутись до суду з відповідною заявою, поданою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1), слід присудити з Державного бюджету України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 17-19,71,105,128,160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова щодо відмови у перерахунку з 22.05.2016р. пенсії ОСОБА_1 згідно ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакцій, що діяла на дату призначення пенсії).

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити з 22.05.2016 року перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії згідно ст.37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (в редакцій, що діяла на дату призначення пенсії) у звязку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» на підставі довідки від 08.11.2016р. № 06-8868 на всю суму заробітної плати в розмірі 6761,26 грн., з якої сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та виплатити недоплачену частину пенсії, що виникне внаслідок такого перерахунку із збереженням відсотку заробітку, визначеного під час призначення пенсії без будь-яких обмежень максимального розміру пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати в розмірі 551,20 грн. здійснені позивачем ОСОБА_1 присудити з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Леньо С. І.