Справа № 593/670/14-а (2а/593/60/2014)
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Київ К/800/50311/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівКалашнікової О.В.
Мороз Л.Л.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області (далі -УПФ в Бережанському районі) про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Просив:

- визнати незаконною відмову відповідача у перерахунку пенсії;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії з врахуванням розміру заробітної плати за період з 13 березня 1990 року по 17 вересня 2001 року у будівельному управлінні № 2 Нижньовартовської ГРЕС, Росія із застосуванням районного коефіцієнта - 1,5.

Постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії УПФ в Бережанському районі щодо відмови у здійсненні ОСОБА_4 перерахунку пенсії по віку на пільгових умовах з урахуванням стажу роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Зобов'язано УПФ в Бережанському районі з 01 липня 2013 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з урахуванням періоду його роботи з 13 березня 1990 року по 17 вересня 2001 року в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі - в будівельному управлінні № 2 Нижньовартовської ГРЕС та в ТОВ "Будівельно-монтажна компанія" Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Нижньовартовського району Тюменської області Російської Федерації із застосуванням коефіцієнта 1,5 та виплатити йому зазначені кошти із врахуванням виплачених йому сум.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 15 липня 2014 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФ в Бережанському районі і з 01 липня 2013 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_4 з 13 березня 1990 року працював електрозварювальником 3-го розряду по вахтовому методу у БУ-2 Нижньовартовської ГРЕС Тюменської області Ханти-Мансійського автономного округу Нижньовартовського району, 15 квітня 1991 року переведений на посаду електрозварювальника 4 розряду по вахтовому методу, 07 червня 1999 року був переведений на посаду плотника-бетонщика 5-го розряду, у період з 01 по 17 вересня 2001 року працював на посаді плотника-бетонщика 5-го розряду у ТОВ "Будівельно-монтажна компанія" Тюменської області Ханти-Мансійського автономного округу Нижньовартовського району Російської Федерації.

Позивач звернувся до відповідача за здійсненням перерахунку пенсії.

УПФ в Бережанському районі листом від 30 квітня 2014 року у проведенні перерахунку пенсії позивачу відмовило, оскільки у представлених ним архівних довідках містились розбіжності у написанні його прізвища, які не відповідали записам прізвища у паспорті, а також представлені позивачем архівні довідки не містили відомостей щодо сум районного коефіцієнта та відомостей щодо сум північної надбавки, що на думку відповідача унеможливлювало виключення цих виплат із загальної зарплати.

Судами також встановлено, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2014 року встановлено факт належності вищезазначених архівних довідок позивачу.

Вказані підприємства знаходяться на території Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, яка згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 10 жовтня 1967 року № 1029 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" віднесена до районів прирівняних до районів Крайньої Півночі.

На підтвердження цього, позивачем надано копію трудової книжки та довідки від 04 травня 2007 року № 600/30-Т, видану ТОВ "Уренгойпромстроймонтаж" про уточнення його стажу роботи на даному підприємстві з 15 квітня 1991 року по 30 вересня 1999 року в районах Крайньої Півночі, та інші документи, що підтверджують даний факт, архівні довідки адміністрації Нижньовартовського району Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Російської Федерації.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно з Законом Російської Федерації від 09 грудня 2004 року № 76-03, на території Ханти-Мансійського автономного округу (північніше 60 градусів північної широти) застосовується коефіцієнт у розмірі 1,5, а так як згідно з базою даних Управління БУ № 2 Управління будівництва Нижньовартовської ГРЕС, де працював позивач, розташовувалося в м. Нижньовартовську Ханти-Мансійського автономного округу (північніше 60 градусів північної широти), то позивач має право на перерахунок пенсії із застосуванням зазначеного коефіцієнта.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що чинним законодавством (Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення") не передбачено включення до заробітної плати північної надбавки та районного коефіцієнта. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено лише право позивача на отримання пільгової пенсії і зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, до страхового стажу, а не можливість врахування районного коефіцієнта та північної надбавки при обчисленні пенсії.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із позицією суду апеляційної інстанції із огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), Постанови Ради Міністрів СРСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Статями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності.

Статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, визначені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод організації робіт, затвердженого постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань Секретаріату ВЦСПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82, встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Таким чином, пільги передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

Суди встановили, що позивач з 13 березня 1990 року працював по вахтовому методу електрозварювальником у БУ-2 Нижньовартовської ГРЕС Тюменської області Ханти-Мансійського автономного округу Нижньовартовського району, 15 квітня 1991 року переведений на посаду електрозварювальника по вахтовому методу,0 7 червня 1999 року переведений на посаду плотника-бетонщика, у період з 01 по 17 вересня 2001 року працював на посаді плотника-бетонщика у ТОВ "Будівельно-монтажна компанія" Тюменської області Ханти-Мансійського автономного округу Нижньовартовського району Російської Федерації, що підтверджується записами в трудовій книжці.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 27 жовтня 2015 року у справі № 21-3324а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-3950а15 та від 13 січня 2016 року у справі № 21-5592а15, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року

№ 590, особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 78 діючого на той час Закону СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту "д" пункту 15 Інструкції про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування, затвердженої Постановою Президії Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" передбачено, що при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, ні Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ні Законом України "Про пенсійне забезпечення" не передбачено включення до заробітної плати північної надбавки та районного коефіцієнта.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувану постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити дії - без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Калашнікова О.В.

Мороз Л.Л.