Справа № 826/3997/16
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3997/16 Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 29 грудня 2015 року №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправним дії щодо проведення 19.12.2015 камеральної перевірки; визнати протиправним ат скасувати податкове повідомлення - рішення від 29 грудня 2015 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовою особою відповідача проведено перевірку своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість; за наслідками перевірки складено акт від 19.12.2015 №6950/26-51-15-01-09.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1338160,00 грн. Так, згідно акту перевірки, в обґрунтування порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість контролюючий орган посилається на уточнюючий розрахунок до декларації з податку на додану вартість від 12.11.2015 №, якими, на його думку сплачені зобов'язання з пропуском строку на 6 днів (сума боргу - 168264,00 грн; дата операції 18.11.2015); 8 днів (сума боргу - 79,00 грн; дата операції 20.11.2015); 12 днів (сума боргу - 1169817,00 грн; дата операції 24.11.2015).

29 грудня 2015 року відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №, яким на підставі акту перевірки за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість до позивача застосовані штрафні санкції у сумі 133816,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення від 29.12.2015 №043571501, оскільки перевірка своєчасності сплати платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання є предметом документальної перевірки, а ні камеральної.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У відповідності до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Статтею 75 зазначеного Кодексу передбачені види перевірок.

Так, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункту 75.1 статті 75).

У розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Натомість документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є, зокрема своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

У відповідності до статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз вищенаведених правових положень дозволяє дійти до висновків, що у даному випадку камеральна перевірка повинна бути проведена виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Проте, як вбачається з акту перевірки від 09.12.2015 № 6950/26-51-01-09, в даному випадку контролюючим органом проведено перевірку не податкової звітності товариства обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест», а перевірку своєчасності сплати товариством узгодженої суми податкового зобов'язання, що відноситься до предмету документальної перевірки.

В той же час, на відміну від камеральної перевірки, порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений у статті 78 ПК України, згідно якої документальна позапланова перевірка здійснюється за обставин, які визначені у пункті 78.1 статті 78 ПК України, та вимагає наявності наказу про проведення перевірки (пункт 78.4).

Проте, позивач не отримав від відповідача копії наказу про проведення документальної невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку перевірки та місце її проведення, що свідчить про порушення відповідачем порядку проведення перевірки.

Таким чином, оскільки діючи не у спосіб, передбачений ПК України, відповідач провів камеральну перевірку з питань, які є відмінними від питань, що входять до її предмета, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними дій із проведення перевірки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не перевірено правомірність прийнятого податкового повідомлення - рішення від 29.12.2015 №.

Під час розгляду справи колегія суддів, з метою забезпечення додержання вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та всебічного, об'єктивного розгляду адміністративної справи, з'ясування обставин, що мають значення для вирішення адміністративної справи, витребувала у відповідача матеріали, на підставі яких було проведено камеральну перевірку (уточнюючи розрахунки до декларації з податку на додану вартість, зареєстровані за №; платіжні доручення або інші документи, на підстави яких встановлювалася дата сплати товариством податкових зобов'язань), пояснення щодо вказаних обставин з посиланням на податкову декларацію (розрахунок), яким визначено податкове зобов'язання, платіжні або інші документи, які підтверджують сплату податкового зобов'язання; витяг з облікової картки платника податку на додану вартість за листопад 2015 року або витяг з системи електронного адміністрування податку на додану вартість (у разі здійснення перевірки на підставі таких даних).

Також, у позивача були витребувані уточнюючі розрахунки до декларації з податку на додану вартість, які зареєстровані за № та були предметом перевірки, платіжні доручення або витяг по особовому рахунку на підтвердження оплати визначених в них податкових зобов'язань.

На виконання вимог колегії суддів позивачем надані письмові пояснення, податкова звітність, платіжні доручення, витяги з системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Так, згідно квитанції від 12.11.2015 №2 позивачем 12.11.2015 було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2015 року (звітний період, за який виправляються помилки, - липень 2015 року) №, яким серед іншого уточнив суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню, за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, у зв'язку із чим визначив суму штрафу у розмірі 168264,00 грн.

Згідно акту перевірки, на думку посадової особи контролюючого органу зазначений уточнюючий розрахунок свідчить про порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Правовою підставою для застосування до позивача штрафу у розмірі 10 відсотків від погашеної суми податкового зобов'язання, згідно оскарженого податкового повідомлення - рішення, став пункту 126.1 статті 126 ПК України.

За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Загальні вимоги щодо подання податкової декларації до контролюючих органів визначені в статті 49 ПК України, зокрема у підпункті 49.18.1 передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У відповідності до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпункту 49.18.1 та пункту 57.1 кореспондують пункти 203.1 та 203.2 статті 203 ПК України якими визначено, що податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації з податку на додану вартість, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас згідно положень статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Таким чином, вказаними нормами вставлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, згідно положень пункту 126.1 статті 126 ПК України, притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу з підстав, визначених цією нормою, передбачене саме за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання; за змістом вказаної норми розмір штрафу залежить від кількості днів затримки строку сплати суми грошового зобов'язання та визначається у відсотках від погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим, у відповідності до пункту 35.1 та пункту 35.2 статті 35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно пункту 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Отже, подання платником податків контролюючому органу уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань чинним податковим законодавством не визначено як джерело сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу, тому відповідачем неправомірно зроблено висновком про порушення термінів сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, та, як наслідок, неправомірно застосований штраф у розмірі 133816,00 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни постанови є правильне по суті вирішення справи, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, але помилково застосував норми матеріального права, тому постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року підлягає зміні в мотивувальній частині щодо підстав для задоволення позову; в інший частині без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 201, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Змінити постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року в мотивувальній частині щодо підстав для задоволення позову.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 06.03.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.