Справа № 554/5219/16-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 р. Справа № 554/5219/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргоюПолтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.12.2016р. по справі № 554/5219/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач 29.06.2016 року звернувся до суду із позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просив: визнати дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови йому в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці неправомірним; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому довічне грошове утримання судді у відставці з 1 вересня 2015 року в розмірі 90 % суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження максимального розміру довічного грошового утримання; встановити строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання постанови; стягнути з відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 16.12.2016р. зазначений адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 в розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 01 вересня 2015 року по 28 грудня 2015 року.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, оскільки позивач пропустив строк для звернення до суду і, окрім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, у тому числі «Про судоустрій і статус суддів».

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 11 червня 2012 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку та призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно з ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

01.12.2015 року позивач звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві про перерахунок довічного грошового утримання.

01.12.2015 року УПФ України Октябрського району в м. Полтаві прийнято рішення за №6084, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії з посиланням на п. 5 розд. ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.08.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1; зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 в розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, починаючи з 29.12.2015 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позовні вимоги в іншій частині залишено без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 року постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 25.08.2016 року по справі №554/5219/16-а в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.09.2015 року по 28.12.2015 року скасовано.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.09.2015 року по 28.12.2015 року направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, у тому числі і за період з 01.09.2015 року по 28.12.2015 року включно, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів пропуску позивачем шестимісячного строку на звернення до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Забезпечення суддів та статус суддів у відставці врегульовано Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI).

Відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 47 зазначеного Закону незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47 цього Закону).

01 січня 2012 року введено в дію статтю 129 Закону № 2453-VІ, якою по-новому врегульовані питання, пов'язані із суддівською винагородою, та запроваджено поетапне збільшення посадових окладів суддів.

Частиною першою статті 129 Закону № 2453-VІ визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Розділом Х Закону № 2453-VІ, передбачено, що суддя, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання (частина перша статті 138 Закону № 2453-VІ).

Відповідно до частини третьої статті 138 Закону № 2453-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року набрали чинності зміни до вищезазначеної статті, внесені Законом № 3668-VІ, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України Рішенням від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення відновили дію частини третя та перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 3668-VI.

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Отже, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді розрахунковою складовою є розмір грошового утримання судді, що дорівнює розміру його суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, при збільшенні розміру суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді перерахунку підлягає розмір щомісячного довічного утримання судді, для приведення його у відповідність з вимогами ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме до рівня 90 % від грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.

Окрім того, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 серпня 2016 року, що набрала законної сили, за позивачем визнано право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з огляду на наступне.

Пунктом 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, вказаною нормою передбачено скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначено пенсію або щомісячне довічне грошове утримання після набуття законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Разом з тим, позивачу щомісячне довічне грошове утримання призначено у 2012 році.

Таким чином, приписи 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до даних правовідносин не застосовуються.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу має бути проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження довічного грошового утримання позивача максимальним розміром.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є неправомірними.

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.161,163 КАС України не мотивував та не прийняв постанову в частині позовних вимог про визнання дій відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку довічного грошового утримання неправомірними.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення цієї позовної вимоги про визнання дій відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку довічного грошового утримання неправомірними.

Твердження апелянта, що позивач пропустив строк для звернення до суду колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №6084, яким позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з 01.09.2015 року, направлено позивачу за вихідним №18384/04-33 від 29.12.2015 року.

Вказане рішення відповідача отримано позивачем 02.01.2016 року, а до суду з вказаними позовними вимогами позивач звернувся 29.06.2016 року, тобто в межах шестимісячного строку для звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.99 ККАС України.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року, виходячи з наступного.

Згідно ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання 01.12.2015 року, тому такий перерахунок повинен здійснюватися з 01.12.2015 року.

Окрім того, в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 року, яка набрала законної сили та якою скасовано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 25.08.2016 року по справі №554/5219/16-а в частині залишення без розгляду позовних ОСОБА_1 вимог за період з 01.09.2015 року по 28.12.2015 року також зазначено, що чинним законодавством передбачено обов'язок відповідача здійснити перерахунок розміру довічного грошового утримання позивача відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи встановлені законодавцем строки перерахунку пенсії, наведені у ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та те, що позивач не звертався до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання у період з вересня 2015 року до 01 грудня 2015 року, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави для перерахунку пенсії починаючи з 01.09.2015 року до 01.12.2015 року, а тому довічне грошове утримання позивачу підлягає перерахунку, починаючи з 01.12.2015 року по 28.12.2015 року.

Однак, суд першої не врахував зазначених приписів норм матеріального права, що призвело до необґрунтованого зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок довічного грошового утримання з 01 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України неповне з'ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскарженого судового рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 16.12.2016р. по справі № 554/5219/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними.

Зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 в розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 01 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі - з 10.03.2017 року.

.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Лях О.П.