Справа № 802/194/17-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 лютого 2017 р. Справа № 802/194/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника позивача:ОСОБА_1

представника відповідача: Плахотнюка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фермерського господарства "Садівник-А"

про: визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суд звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фермерського господарства "Садівник-А", про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона як член фермерського господарства "Садівник-А", в червні 2016 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га, для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради, Томашпільського району, Вінницької області. Проте листом від 02.07.16 року № Д-10146/0-3444/6-16 їй було відмовлено, у зв'язку із неподанням передбачених чинним законодавством документів. Пізніше позивач повторно звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою тієї ж земельної ділянки. Однак, листом від 06.09.2016 року №Д-14314/0-4302/6-16 їй повторно було відмовлено з тих причин, що передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Земельним кодексом України не передбачена.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обґрунтування позовної заяви. Додатково наголосив, що зі сторони позивача було надано всі визначені законодавством документи, необхідні для отримання дозволу.

Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на доводи письмових заперечень. Додатково зазначив, що приймаючи оскаржувані відмови, відповідач діяв в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди № 215 від 06.05.2014 року ОСОБА_4 надана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Раківської сільської ради (за межами населеного пункту), Томашпільського району, Вінницької області, площею 24,1364 га-ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, терміном на 7 років (а.с. 35-40).

В подальшому, ОСОБА_4 створив та зареєстрував фермерське господарство "Садівник-А", яке використовує на правах оренди його засновника вищевказану земельну ділянку площею 24,1364 га на території Раківської сільської ради (за межами населеного пункту), Томашпільського району, Вінницької області.

Згідно із п. 1.3 статуту ФГ "Садівник-А" членом фермерського господарства, серед інших, також є ОСОБА_3.

Встановлено, що 12.07.2016 року загальними зборами ФГ "Садівник-А", оформленими протоколом №3, прийнято рішення про розпаювання зазначеної вище земельної ділянки розташованої на території Раківської сільської ради (за межами населеного пункту), Томашпільського району, Вінницької області, площею 24,1364 га, між його членами у розмірі земельної частки (паю), в рівновеликих частинах.

З метою отримання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням від 30.05.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

За результатами розгляду даного клопотання, листом від 02.07.2016 року № Д-10146/0-3444/6-16 позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки ОСОБА_3 не було надано документів, які передбачені чинним законодавством, а саме - згоди ФГ "Садівник-А" на вилучення частини земельної ділянки, рішення зборів ФГ "Садівник-А" про розпаювання даного господарства, копію договору оренди землі, копію статуту ФГ "Садівник-А", довідку про розмір земельної частки (пай) по Раківській сільській раді Томашпільського району Вінницької області.

Пізніше ОСОБА_3 повторно звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням від 03.08.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Розглянувши дане клопотання, відповідач листом від 06.09.2016 року № Д-14314/0-4302/6-16 відмовив у наданні такого дозволу з тої підстави, що передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельним законодавством не передбачена.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності). Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Конституцією України, зокрема ст. 14, кожному громадянину гарантується право на отримання земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 31 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно статті 32 ЗК України громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Частиною 2 ст. 121 ЗК України зазначено, що розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, ч. 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з пп. 31, 50 п. 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірні земельні ділянки належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок.

Відтак, суд наголошує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, законодавством визначено вичерпний перелік земельних ділянок із цільовим призначенням, які можуть бути передані безоплатно у власність за клопотанням громадян України із земель державної або комунальної власності.

Матеріали справи свідчать, що відмова у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки від 02.07.2016 року Д-10146/0-3444/6-16 аргументована тим, що разом із клопотанням від 30.05.2016 року позивач не надала документи, які б підтверджували згоду фермерського господарства ФГ "Садівник-А" на вилучення частини земельної ділянки, рішення зборів ФГ "Садівник-А" про розпаювання даного господарства, копію договору оренди землі, копію статуту ФГ "Садівник-А", довідку про розмір земельної частки (пай) по Раківській сільській раді Томашпільського району Вінницької області, наявність яких є необхідною умовою для отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

У випадку із поданням повторного клопотання від 03.08.2016 року позивачем змінено вид використання земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, даний вид використання земельної ділянки не передбачений чинним законодавством, а саме ст. 121 ЗК України. Про що зазначається у листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № Д-14314/0-4302/6-16 від 06.09.2016 року. Крім того, позивачем не було подано документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявності освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Отже, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у клопотаннях про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Щодо вимоги про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

З огляду на попередній висновок суду, а також те, що позивачем до клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність не надано відповідних документів, що є порушенням норм чинного земельного законодавства України, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що оскаржувані рішення, відповідають критеріям, наведеним у статті 2 КАС України, тобто відповідач діяв на підставі та в межах визначених законом повноважень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович