Справа № 824/924/16-а
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 876/1676/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького окружного адміністративного суду про визнання протиправним рішення та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, Позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду (далі - Чернівецький ОАС, Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України та Державна казначейська служба України, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Чернівецького ОАС, оформлене листом 25 жовтня 2016 року №01-07/3806/2016 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку;

- стягнути з Державного бюджету України (за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів») на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що становить 282750 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зміст та обсяг соціальних гарантій суддів не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на нас прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення Позивача.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова підлягає скасуванню із винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог. Як обґрунтування апеляційної скарги вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 13.05.2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Заставнівського районного суду Чернівецької області.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» за №1683-VI від 22.10.2009 ОСОБА_1 обрано на посаду судді Чернівецького ОАС безстроково.

22.09.2016 постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» за №1600-VIІІ, у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнено ОСОБА_1 з посади судді Чернівецького ОАС у відставку.

03.10.2016 Позивача відраховано зі штату Чернівецького ОАС.

У відповідності до розрахунку стажу роботи судді, загальний стаж роботи Позивача становить 35 років 8 місяців.

В жовтні 2016 Позивач звернувся до Відповідача із заявою про нарахування та виплату йому вихідної неоподаткованої допомоги, передбаченої законом на момент звільнення.

Листом Чернівецького ОАС за №01-07/3806/2016 від 25.10.2016 Позивача повідомлено про те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 (в редакції Закону №192- VIІІ від 12.02.2015), відповідно до якого була прийнята його відставка, не передбачена виплата суддям вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 10 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин між сторонами відповідні їм норми матеріального права.

У відповідності до частини 1 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» за № 1166-VII від 27.03.2014 у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 136 виключено.

Питання конституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційним Судом України не розглядалося.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» за №192-VIII від 12.02.2015 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI від 07.07.2010 викладено в новій редакції, який набрав чинності 28.03.2015.

Нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (викладеного у новій редакції) не передбачено виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII від 02.06.2016 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI від 07.07.2010 (частина 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення).

Згідно з частиною 1 статті 143 зазначеного Закону «Про судоустрій і статус суддів» за №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення Позивача, тобто станом на 22.09.2016.

Отже, оскільки станом на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення ОСОБА_1 законодавством не було передбачено права Позивача на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про конституційну заборону на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод слід зазначити наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України за №10-рп/2013 від 19.11.2013 Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Отже, рішення Чернівецького ОАС, оформлене листом 25 жовтня 2016 року №01-07/3806/2016 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку є правомірним.

Доводи апеляційної скарги не відповідають законодавству України та не можуть бути підставою для її задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наявним в ній доказам, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року у справі № 824/924/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська