Справа № 344/12006/16-а
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/110/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в місті Івано-Франківськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що її чоловік ОСОБА_3 був ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом І групи, помер 26 вересня 2014 року. 21 жовтня 2014 року позивач отримала посвідчення вдови ветерана війни, а 02 червня 2015 року посвідчення вдови ліквідатора аварії на ЧАЕС. Рішенням від 08 травня 2015 року Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області призначено позивачу пенсію за віком, а розпорядженням від 29 червня 2016 року було припинено виплату пенсії з 01 липня 2016 року у зв'язку з відсутністю права. Розпорядження від 29 червня 2016 року позивач вважає протиправним. За таких обставин позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 липня 2016 року, зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області відновити нарахування і виплату пенсії з 01 липня 2016 року.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності.

Представником відповідача до суду надано письмове заперечення, в якому позовні вимоги не визнала, зазначила, що при призначенні пенсії позивачу було допущено помилку, оскільки її чоловік був військовозобов'язаним, проходив військові збори і в період з 18 липня 1986 року по 03 вересня 1986 року брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а право на призначення дострокової пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на дружин померлих військовозобов'язаних учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які були призвані на спеціальні військові збори, не поширюється, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Частиною другої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проте за клопотанням сторони та з урахуванням обставин у справі суд може відкласти її розгляд.

Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача та представника відповідача до суду не надходило.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом І групи (а.с. 3).

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни (а.с. 3).

Позивач має посвідчення № НОМЕР_1 від 01 червня 2015 року дружини померлого з числа ліквідаторів категорії 1-А, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (а.с.4).

ОСОБА_1 має пенсійне посвідчення (а.с. 4).

Згідно відомостей з трудової книжки, позивач має страховий стаж більше 20 років (а.с. 8).

05 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про призначення пенсії за віком (а.с. 29).

Управлінням Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області зроблений розрахунок стажу позивача (а.с. 30)

Згідно протоколу 2989 від 08 травня 2015 року, позивачу призначено пенсію за віком (а.с. 31).

З розпорядження № 821578 від 29 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01 липня 2016 року в зв'язку з відсутністю права (а.с. 5, 32).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України визначено Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

За правилами статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов'язані, призвані на військові збори.

У період перебування чоловіка позивача ОСОБА_3 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов'язок».

Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х), військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов'язаними.

За правилами статей 7-9 цього Закону, військовослужбовці і військовозобов'язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання. Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов'язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов'язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу».

Відповідно до частини дев'ятої статті 1 даного Закону, щодо військового обов'язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов'язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини першої статті 16 Закону України від 06 грудня 1991 року №1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов'язки служби у військовому резерві, та військовозобов'язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов'язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов'язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов'язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни з числа військовозобов'язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні з іншими військовослужбовцями.

Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов'язані, призвані на військові збори.

Можливість отримання пільги, передбаченої абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов'язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України по справі № 398/5910/14-а від 01 березня 2016 року, що згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має не менше 20 років страхового стажу, а її чоловік - військовозобов'язаний, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не брала повторного шлюбу.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії за віком при зниженому пенсійному віці як дружині військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 6-14, 71, 158-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 липня 2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 липня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у випадку застосування частини третьої статті 160Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Л.В. Мелещенко