Справа № 826/8404/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року м. Київ К/800/52347/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Горбатюка С.А.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів України про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (надалі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів України (надалі - відповідач, Митниця), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів № 100270004/2014/000035/2 від 17 лютого 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року, в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов Контракту № СН-MIU/18/0111, укладеного 18 січня 2011 року між QINGDAO HAODONG HAND TRUCK CO., LTD., (Китай) (Продавець) та Товариством (Україна) (Покупець), Продавець продав, а Покупець купив на умовах FOB Шанхай, FOB Нінбо, FOB Ціндао відповідно до правил Інкотермс-2000, товари згідно зі Специфікацією, вказаної в Додатку № 1 до даного Контракту та яка є його невід'ємною частиною.

17 лютого 2014 року до митного оформлення Товариством заявлено для митного контролю товар- «Несамохідні транспортні засоби для садово-будівельних робіт. арт. 689188, код виробника 68918 - Тачка садово-будівельна, підсилена, вантажопідємність 200 кг, об'єм 90 л - 700 шт./комплектів (поставляється в розібраному стані для зручності транспортування, комплект складається: рама з ручками 700 шт., вісь 700 шт., колесо 700 шт., корито 700 шт., гайка (упак. 6 шт.) 700 шт./упак., гвинти (упак. 6 шт.) 700 шт./упак.» (далі - Товар) та подано митну декларацію (далі - МД-2) № 100270004/2014/339424 від 17 лютого 2014 року.

При опрацюванні митним органом наданих позивачем документів було виявлено розбіжності та відсутність у цих документах всіх відомостей відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, зокрема згідно з умовами Контракту 10% загальної вартості товару мають бути оплачені не пізніше 7 календарних днів з моменту підписання специфікації та 90% вартості відправленої партії товару повинні бути сплачені не пізніше ніж через 10 календарних днів з моменту отримання копії коносаменту, проте на момент подання митної декларації платіжні документи на вимогу митного органу пред'явлені не були.

Декларанту при митному оформленні зазначеного товару було запропоновано надати додаткові документи, зокрема:

- платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Вимоги Митниці в частині надання додаткових документів позивачем виконано не в повному обсязі, а саме. Товариством не надано:

платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

З вказаного вище переліку документів, які декларанту необхідно було надати, надано прайс-листи, проте останні не містили інформації стосовно адреси, телефонів або сайту в мережі Інтернет для контактів покупців із фірмою-продавцем зазначеного товару.

Митниця за результатами розгляду поданих Товариством документів та проведених консультацій, 17 лютого 2014 року прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів № 100270004/2014/000035/2.

В результаті прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення, митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу.

18 лютого 2014 року позивач подав нову митну декларацію (МД-2) № 100270004/2014/339449 від 18 лютого 2014 року, в якій було задекларовано цей же товар за митною вартістю, що визначена з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів № 100270004/2014/000035/2 від 17 лютого 2014 року, після чого товар оформлено у митному відношенні та випущено у вільний обіг під гарантійні зобов'язання.

31 березня 2014 року Товариство подало до митного органу додаткові документи, а саме:

- копію бухгалтерської документації, що підтверджує сплату за поставлений товар у відповідності до умов контракту;

- копію прайс-листа постачальника;

- копію рішення про коригування митної вартості товарів № 100270004/2014/000035/2 від 17 лютого 2014 року з переліком необхідних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару;

- копію комерційного інвойсу № HD1315 від 5 грудня 2013 року;

- копію контракту з постачальником № СН-MIU/18/0111 від 18 січня 2011 року;

- копію додаткової угоди № 3 до контракту № СН-MIU/18/0111 від 18 січня 2011 року;

- копію додаткової угоди № 5 контракту № СН-MIU/18/0111 від 18 січня 2011 року;

- копію експортної декларації відправника № 80049368 від 14 грудня 2013 року та просив надати письмову відповідь про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (контракту) та надати письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

8 квітня 2014 року листом позивачу повідомлено про відсутність підстав для перегляду рішення про коригування митної вартості товарів від 17 лютого 2014 року № 100270004/2014/000035/2.

Не погоджуючись з прийнятими митним органом рішеннями, Товариство звернулось до суду.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, вказав, що застосування обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції) є необґрунтованим та безпідставним, а документи, подані позивачем до митного органу, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 52 Митного Кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною другою статті 54 Митного Кодексу України передбачається, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного Кодексу передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Дана правова позиція висвітлена Верховним Судом України в постановах від 31 березня 2015 року (справи № 21-127а15, 21-53а15).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не надано митному органу: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Згідно з умовами контракту від 18 січня 2011 року № СН-MIU/18/0111 - 10% загальної вартості товару мають бути оплачені не пізніше 7 календарних днів з моменту підписання специфікації та 90% вартості відправленої партії товару повинні бути сплачені не пізніше ніж через 10 календарних днів з моменту отримання копії коносаменту, на момент подання митної декларації платіжні документи на вимогу митного органу пред'явлені не були.

Разом з тим, згідно копії інвойсу № HD 1315 від 5 грудня 2013 року зазначено умови оплати - 100%.

Отже, Товариство надало до митного оформлення документи, в яких відсутні всі відомості відповідно до обраного методу визначення митної вартості.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо правомірності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, оскільки надані декларантом документи не містили всіх відомостей, які б підтверджували заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а додаткові документи надані Товариством не в повному обсязі, що і стало підставою для коригування відповідачем митної вартості товару з застосуванням резервного методу.

Отже, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна"залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді