Справа № 639/8515/16-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2017 р.Справа № 639/8515/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Старосуда М.І.
Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.
при секретарі судового засідання Жданюк А.О. за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017р. по справі № 639/8515/16-а
за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
про визнання протиправною бездіяльності суб`єктів владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії щодо нарахування та виплати невиплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності суб`єктів владних повноважень та про зобов`язання їх вчинити певні дії щодо нарахування та доплати йому невиплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730 грн.
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017р. в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення його адміністративного позову. Апелянт зазначає, що Закон України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» є чинним, а Бюджетним кодексом України не передбачено право вносити зміни до інших законів, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував неналежну норму права, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Окрім того, апелянт вважає, що не постановою Кабінету Міністрів України, а виключно законами України визначаються основні права і свободи людини і громадянина, а тому в даному випадку підлягали застосуванню саме норми Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту». В підтвердження цих доводів апелянт посилається на висновки Верховного Суду України в постанові у справі № 537/5837/14-а від 10.02.2016 року.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і згідно платіжної відомості №97/90 на виплату одноразової допомоги ветеранам війни до 9 травня військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 за травень 2016 року йому виплачено 920,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік позивачу має виплачуватись у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII встановлено, що учасникам бойових дій щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Статтею 26 Закону України від 28.12.2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Кабінет Міністрів України постановою від 02.03.2016 року № 141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань встановив, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.
Таким чином, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року розмір зазначеної допомоги визначався Законом Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо застосування цих Законів слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов`язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.
Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З 01.01.2015 року Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин фактично припинені дії норм Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в частині, яка, зокрема, стосується розміру разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.
На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин в встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.
В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12.10.2004 року.
Таким чином, дії відповідачів на час виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги у розмірі 920 грн. були правомірними, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту викликана не протиправними діями відповідачів, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Посилання апелянта на висновки Верховного Суду України в постанові у справі № 537/5837/14-а від 10.02.2016 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даній постанові зазначено, що на час виплати особі разової грошової допомоги до 5 травня у квітні 2014 року діяли норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а пункт 67 Прикінцевих положень Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» набув чинності лише 3 серпня 2014 року, а тому у період з 1 січня по 3 серпня 2014 року Кабінету Міністрів України не було надано право змінювати розміри вказаних виплат.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.
Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2017р. по справі № 639/8515/16-а залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі з 10.03.2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Яковенко М.М.