Справа № 607/6287/16а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 р. № 876/10330/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Зушман О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, третя особа Тернопільське колективне творче виробниче підприємство «Тернопільархпроект» про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 10.06.2016 звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, третя особа Тернопільське колективне творче виробниче підприємство «Тернопільархпроект», в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову №8 від 06 червня 2016 року відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнати нечинною та скасовано постанову №8 від 06 червня 2016 року відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Тернопільська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що позивачем не дотримано техніко-економічних показників містобудівних умов та обмежень згідно яких дозволено будівництво церкви на 80 прихожан та 36-квартирний будинок, однак позивачем видано рішення на будівництво церкви на 100 прихожан і 44 квартирний будинок.

Також, зазначає, що перевіркою виявлено, що згідно витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-013 від 30.10.2013 цільове призначення наданій замовнику земельної ділянки площею 0,1981 га - «для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій», проте фактично будується багатоквартирний житловий будинок, тобто має місце нецільове використання землі.

При апеляційному розгляді позивач та його представник вимоги апеляційної скарги заперечили та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до протоколу у справі про адміністративне правопорушення від 19.05.2016, складеного головним спеціалістом-інспектором Державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради ОСОБА_4, головним спеціалістом-інспектором Державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради ОСОБА_5, стосовно ОСОБА_1, за результатами позапланової перевірки, проведеної на об'єкті: Церква та багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул. Чалдаєва м. Тернопіль, виявлено порушення: перевіркою проектної документації щодо вимог містобудівних умов та обмежень від 15.07.2014 р. №428 встановлено, що дозволено будівництво церкви на 80 прихожан і 36 квартирний житловий будинок, однак проектне рішення на будівництво церкви на 100 прихожан і 44 квартирний житловий будинок, чим порушено ст. 7 і ст.23 Закону України «Про архітектурну діяльність», та ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво». Зазначено про здійснення авторського нагляду ГАП ОСОБА_1 Відповідальність за вказані порушення передбачена ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення №8 від 06.06.2016, начальником відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради ОСОБА_6 притягнено керівника ПП «Архітектурно-проектна майстерня ОСОБА_1» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 15300 гривень.

Відповідно до постанови, перевіркою проектної документації щодо вимог містобудівних умов та обмежень від 15.07.2014 №428 встановлено, що дозволено будівництво церкви на 80 прихожан і 36-ти квартирний житловий будинок, однак проектне рішення на будівництво церкви на 100 прихожан і 44 квартирний житловий будинок, чим порушено ст. 7 і ст. 23 Закону України «Про архітектурну діяльність», та ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96-1 КУпАП, а тому позов є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 (далі - Порядок).

Згідно з вимогами п. 2.1 Порядку, містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У відповідності до норм п. 1.5 Порядку, завдання на проектування, яке визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об'єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.

Згідно з вимогами п. 1.2 Порядку містобудівний розрахунок - розрахунок щодо гранично допустимих параметрів забудови, умови ув'язки архітектурно-планувального та об'ємно-просторового рішення, системи обслуговування, інженерних комунікацій, транспортного обслуговування та благоустрою з існуючою забудовою із дотриманням чинних нормативних документів (пункт 1.2 Порядку).

Пунктами 3.2-3.4 Порядку визначено, що текстова частина містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки містить «загальні дані» (назва об'єкта будівництва; інформація про замовника; наміри забудови; адреса будівництва або місце розташування об'єкта; документ, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою, крім випадків, передбачених пунктом 2.3 розділу II цього Порядку); площа земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; посилання на містобудівну документацію (у разі наявності); функціональне призначення земельної ділянки; основні техніко-економічні показники об'єкта будівництва), а також "містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки" (пукти, якими визначено гранично допустиму висоту будівель; максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; максимально допустиму щільність населення (для житлової забудови); відстані від об'єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови; планувальні обмеження (зони охорони пам'яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони), мінімально допустимі відстані від об'єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд; охоронювані зони інженерних комунікацій; вимоги до необхідності проведення інженерних вишукувань згідно з державними будівельними нормами ДБН А.2.1-1-2008 «Інженерні вишукування для будівництва»; вимоги щодо благоустрою з урахуванням положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів»; забезпечення умов транспортно-пішохідного зв'язку; вимоги щодо наявності місць для постійного зберігання автотранспорту; вимоги щодо охорони культурної спадщини з урахуванням положень Закону України «Про охорону культурної спадщини»; вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Як видно з матеріалів справи, то порушення полягало тільки в тому, що дозволено будівництво церкви на 80 прихожан і 36-ти квартирний житловий будинок, однак проектне рішення видано на будівництво церкви на 100 прихожан і 44 квартирний житловий будинок.

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що вони в проектному рішенні на будівництво церкви на 100 прихожан і 44 квартирний житловий будинок, замість будівництва церкви на 80 прихожан і 36-ти квартирний житловий будинок, не порушили містобудівні умови та обмеження, тобто позивачем не порушено жодних параметрів забудови земельної ділянки, а саме не порушено гранично допустиму висоту будівель; максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; максимально допустиму щільність населення (для житлової забудови); відстані від об'єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови тощо, що не заперечується відповідачем.

Не заслуговують на увагу також посилання апелянта на невідповідність цільового призначення земельної ділянки, так як відповідачем дано згоду на будівництво поряд з церквою 36-ти квартирного житлового будинку, а тому зведення 44 квартирного житлового будинку, не порушуючи загальної площі, висоти будівлі та інших містобудівних обмежень не можуть бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності з цих підстав.

Не переконливими є також твердження відповідача, що техніко-економічні показники об'єкта будівництва відносяться до містобудівних умов та обмежень.

Частиною 1 статті 96-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об'єкті, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, передбачення приладів обліку води і теплової енергії, а також заниження категорії складності об'єкта будівництва.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 10 КУпАП вказує, що «адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків».

Таким чином, зазначені у протоколі по справі про адміністративне правопорушення від 19.05.2016 та постанові №8 від 06.06.2016 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96-1 КУпАП техніко-економічні показники не належать до розділу «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки» відповідно до наведеного вище п. 3.4 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 109 від 07.07.2011.

При цьому, колегією суддів також взято до уваги посилання суду першої інстанції на те, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в рамках моніторингу імплементації положень нормативно-правових актів здійснено вибірковий аналіз містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, наданих уповноваженими органами містобудування та архітектури, та виявлено ряд характерних невідповідностей їх положень вимогам Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Мінрегіону від 07.07.2011 № 109 і зареєстрованого в Мінюсті 22.07.2011 за № 912/19650.

Зокрема, вказано, що Розділ «Загальні дані» додатку до Порядку є інформативним і не встановлює офіційних вимог до розроблення проектної документації. Пункти цього розділу уповноважені органи містобудування та архітектури заповнюють на підставі загальних відомостей та матеріалів, наданих замовником згідно із п. 2.2 Порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2016 року у справі №607/6287/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І.Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 13.03.2017 року