Справа № 688/219/17
Суддя: Босюк В. А.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 688/219/17
№ 2-а/688/22/17
Постанова

іменем України

03 березня 2017 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Босюка В.А.,

секретаря Кулеші Л.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка справу за позовом ОСОБА_3 до Шепетівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління праці та соціального захисту населення Шепетівської міської ради, про зобовязання вчинити дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що є одержувачем пенсії як інвалід та учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, пенсія призначена довічно. З метою уникнення наслідків збройного конфлікту на території Луганської області був змушений залишити своє місце проживання в м. Луганську та переїхати до Хмельницької області, де у встановленому законом порядку взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Пенсії внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. У звязку з тим, що за період з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року йому не виплачена пенсія, він звернувся до відповідача з відповідним листом, в якому просив здійснити виплату сум належної йому пенсії за цей період. ОСОБА_1 за вих. № 13799/10 від 27.12.2016 року йому повідомлено, що комісією з питань реалізації гарантованого права малозабезпечених сімей на призначення соціальної допомоги виконавчого комітету Шепетівської міської ради виплату пенсії йому відновлено лише з 01.10.2016 року. Вважає такі дії відповідача призводять до порушення його конституційних прав, суперечать Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому просить зобовязати відповідача здійснити виплату заборгованості з пенсії за період липень вересень 2016 року.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності у звязку з неможливістю зявитись в судове засідання за станом здоровя.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що в червні 2016 року в результаті обміну інформацією з управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради виявлено, що в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб зазначена інформація про зняття ОСОБА_3 з обліку внутрішньо переміщених осіб у звязку з закінченням терміну дії довідки № НОМЕР_1. У звязку з цим, виплату пенсії припинено з 01.07.2016 року. 11.10.2016 року позивач звернувся до них з заявою про відновлення виплати пенсії та надав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.10.2016 року № НОМЕР_2. Тому, 12.10.2016 року Управлінням ПФУ направлено запит № 25 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради (далі УПСЗН) щодо розгляду на комісії питання про відновлення виплати пенсії позивачу, яка 19.10.2016 року прийняла рішення про відмову у поновленні соціальних виплат. Проте на виконання постанови Шепетівського міськрайонного суду від 06.12.2016 року, позивачу відновлено виплату пенсії з 01.10.2016 року. З цього ж числа йому відновлено виплату пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як внутрішньо переміщеній особі на підставі рішення комісії з питань реалізації гарантованого права малозабезпечених сімей на призначення соціальної допомоги, яке прийняте на виконання вищевказаної постанови суду. Вважає дії Управління були законними, в межах наданих повноважень, тому просить в позові відмовити. Пенсія позивачу за місцем проживання в м. Шепетівка виплачується з серпня 2014 року на підставі розпорядження 80003 від 09.12.2014 року та електронної пенсійної справи, витребуваної з управління Пенсійного фонду України м. Луганська. Даний про отримання позивачем пенсії в інших управління Пенсійного Фонду України не має.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що обстеженням місця проживання позивача 13 липня 2016 року та 20 липня 2016 року встановлено його відсутність за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідні акти, а 29 липня 2016 року на запит управління праці та соціального захисту населення надійшла відповідь з Прикордонної служби України про те, що ОСОБА_3 перетнув державний кордон України в пункті пропуску Гоптівка, в звязку з чим 12 серпня 2016 року скасовано довідку про взяття ОСОБА_3 як внутрішньо переміщеної особи. Виплату компенсації на проживання ОСОБА_3 відновлено з 01.10.2016 року на виконання рішення суду від 06.12.2016 року.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, матеріали пенсійної справи №134913, суд знаходить позов задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи і йому довічно призначено пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується даними посвідчень серії Б № 510952 від 12.10.2009 року та № 155956 від 17.03.2003 року відповідно.

3 грудня 2014 року позивач перемістився з тимчасового окупованої території, де постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, до АДРЕСА_1, у звязку з чим був взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується даними довідки № НОМЕР_1 від 03.12.2014 року. В звязку з вказаним, згідно розпорядження відповідача 80003 від 09.12.2014 року позивач перебуває на обліку в Шепетівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Хмельницької області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як внутрішньо переміщена особа.

Рішенням комісії з питань реалізації гарантованого права малозабезпечених сімей на призначення соціальної допомоги від 12.08.2016 року №65 скасовано довідку про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи згідно Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання перебування, оскільки за інформацією Державної Прикордонної служби України ОСОБА_3 05.06.2016 року перетнув державний кордон України, що підтверджується даними витягу з протоколу засідання вказаної комісії за № 65 від 12.08.2016 року. В звязку з наведеним позивачу припинено виплату пенсії, що підтверджується рішенням Шепетівського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 26.08.2016 року. За поясненнями представника відповідача пенсія позивачу не виплачувалась з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року.

10 жовтня 2016 року позивач отримав нову довідку про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій вказано фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, тому 11 жовтня 2016 року позивач повторно звернувся до вищевказаної комісії з метою відновлення виплат пенсії та компенсацій. Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії за № 71 від 19.10.2016 року, актом обстеження від 18.10.2016 року підтверджено факт проживання позивача за вказаною адресою, але в призначенні пенсії ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2016 року визнано незаконним рішення комісії з питань реалізації гарантованого права малозабезпечених сімей на призначення соціальних допомог виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 71 від 19.10.2016 року в частині відмови у призначенні пенсії ОСОБА_3, зобовязано виконавчий комітет Шепетівської міської ради з 01.10.2016 року відновити виплату пенсії та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На виконання вказаної постанови суду рішенням вищевказаної комісії з 01.10.2016 року позивачу відновлено виплату пенсії з 01.102016 року, що підтверджується даними витягу з протоколу засідання комісії за № 77 від 22.12.2016 року.

За наведених обставин, позивачу не виплачена пенсія за період з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року, тому він звернувся до відповідача з заявою про виплату сум належної йому пенсії за вказаний період. Однак, листом за вих. № 13799/10 від 27.12.2016 року, відповідач відмовив в задоволенні вказаної заяви.

Суд вважає вказані дії відповідача протиправними з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 даного Закону передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (із змінами від 24.12.2015 року) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно вимог п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв?язання проблем, пов?язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 12 вище вказаного Закону визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин, дії спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканість України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчинення терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4)виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5)подала завідомо неправдиві відомості.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що підставою для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є не факт відсутності такої особи за місцем фактичного проживання (в даному випадку в м. Шепетівка), а повернення до покинутого місця постійного проживання; виїзд на постійне проживання за кордон. Такі обставини на думку суду мають бути підтверджені у встановленому законом порядку. Факт перетину позивачем 05.06.2016 року пункту пропуску Готпівка, який знаходиться на території Дергачівського району Харківської області державного кордону України з Росією, (а не на межі з тимчасово окупованою територією Луганської області) не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_3 повернувся до покинутого місця постійного проживання в м. Луганськ, чи виїхав на постійне місце проживання за кордон. Такий висновок суду повністю узгоджується з вимогами ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» згідно якої громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тому скасування довідки про взяття ОСОБА_3 на облік як внутрішньо переміщеної особи без з?ясування даних про його постійне місце проживання було передчасним, і як наслідок того призвело до безпідставного припинення виплати йому пенсії. При цьому достовірність актів обстеження матеріально-побутових умов сім?ї ОСОБА_3 викликає сумнів у суду, оскільки за даними довідки від 03.12.2014 року №, термін якої продовжено до 05.06.2016 року, місцем проживання позивача в м. Шепетівка значиться АДРЕСА_2, тоді як згідно актів від 13.07.2016 року та 20.07.2016 року, обстеження матеріально-побутових умов сім?ї ОСОБА_3 проводилось за адресою вул. Щорса, 6 в м. Шепетівка.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та їй відповідають.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, роз'яснено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначено пенсію.

Суд також зазначає, що у п. 51 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, вказано, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. При цьому за п. 54 такого рішення зазначено, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином позивача протиправно позбавлено гарантованого конституційного право на пенсійне забезпечення з 01.07.2016 по 30.09.2016 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів правомірності оскаржуваного рішення представник відповідача не надав, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, як такі що ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивач, заявляючи вимогу про зобовязання вчинити дії, не ставить вимогу про визнання протиправним рішення відповідача про припинення виплати пенсії за період з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року. В даному випадку, суд знаходить, що для повного захисту прав позивача є необхідність вийти за межі заявлених ним вимог та визнати таку відмову протиправною і, як логічний наслідок, зобовязати відповідача виплатити позивачу пенсію за вищевказаний період.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 11, 70, 71, 86, 159-163 КАС України, суд

постановив:

позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Шепетівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області №19 від 26.08.2016 року про припинення виплати пенсії по інвалідності по пенсійній справі №134913 ОСОБА_3.

Зобовязати Шепетівське обєднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності, шифр пенсії 325 ОСОБА_3 за період з 1 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повної постанови.

Суддя: В.А. Босюк