Справа № 127/26044/16-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/26044/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Михайленко А.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

28 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого інспектора АП УПП у м. Вінниці старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до старшого інспектора АП УПП у м. Вінниці старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у звязку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення ПС2 № 830637 від 25.11.2016 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки Skoda Octavia у м. Вінниці по вул. К. Коріатовичів, здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на пішохідному переході, чим порушив п. 15.9. г ПДР України.

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, відповідач з'ясував усі обставини справи та наклав на позивача стягнення в розмірі, передбаченому санкцією частини 1 статті 122 КУпАП, що є співмірним виду та характеру вчиненого правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як встановлено з матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а. с. 20-30) позивач здійснив зупинку автомобіля безпосередньо на пішохідному переході по вул. К. Коріатовичів, чим створив перешкоду для руху іншим учасникам дорожнього руху та загрозу безпеці руху.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху України пішохідний перехід це ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1 , 5.35.2 , 5.36.1 , 5.36.2 , 5.37.1 , 5.37.2 , дорожньою розміткою 1.14.1, 1.14.2, 1.14.3, пішохідними світлофорами.

Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.5-1 Правил дорожнього руху України встановлено, що дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту. Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає, що пішохідний перехід не позначений дорожніми знаками та не регулюється пішохідними світлофорами, проте позначений дорожньою розміткою, яка чітко видима учасникам дорожнього руху, отже відповідає положеням п. 8.5-1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 15.9. ґ Правил дорожнього руху України зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно з ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що, оскільки учасники дорожнього руху зобов'язані неухильно дотримувати вимог Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_2 порушив п. 15.9. г Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. є обгрунтованим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_2 прийнята на підставі, у спосіб та у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому підстави для її скасування відсутні.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, про закриття провадження у справі, суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом; якщо сторони досягли примирення; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами;

Так, питання про закриття провадження у справі в порядку адміністративного судочинства вирішується лише у порядку та на підставах, визначених ст. 157 КАС України, проте суд першої інстанції закрив провадження у справі, яка розглянута посадовою особою Національної поліції України відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 284 КУпАП України встановлює види постанов по справі про адміністративне правопорушення, у т.ч. постанова про закриття справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для закриття провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 березня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5