Справа № 813/1484/16
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року справа № 813/1484/16

Львівський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючої судді Братичак У.В., судді Кравціва О.Р., судді Кузана Р.І.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Козелько Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті про стягнення грошового забезпечення та виплату компенсації втрати частини доходів, -

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті з врахування заяви про уточнення позовних вимог просить про стягнення з відповідачів:

- не отриманого грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в загальній сумі 33 971,55 грн.;

- компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період із 01.10.2008 р. по 20.12.2016 р. (переддень часткового розрахунку) в загальній сумі 92 141, 20 грн.;

- середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 01.06.2009 р. по 20.12.2016 р. (переддень часткового розрахунку) в загальній сумі 704214,94 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що постановою Яворівського районного суду Львівської області від 01.10.2008 року у справі № 2а-299/2008 його поновлено на роботі, однак йому не було виплачено грошове забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ за період з 01.10.2008р. по 29.05.2009р. Наголошує, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370 зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті нарахувати та виплатити на користь грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 р., однак дане рішення, виконано не було. Невиконання пов'язане із тим, що Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті фактично припинило свою діяльність, обсяг компетенції суб'єкта владних повноважень значно зменшився, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370 зі сторони Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті немає кому виконувати, оскільки у такої сторони відсутні будь-які механізми виконання судового рішення. Крім того, у зв'язку із звільненням голови ліквідаційної комісії та її членів і передачею всієї документації в центральний апарат Міністерства внутрішніх справ України в Управління відсутня можливість виконання судового рішення. У зв'язку із наведеним, вважає, що саме Міністерство внутрішніх справ України, зобов'язане виплатити грошове забезпечення. Додатково зазначає, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», відповідач також зобов'язаний компенсувати втрату частини заробітку у зв'язку порушенням строків виплати грошового забезпечення. Поруч з тим, просить стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 01.06.2009 р. по 20.12.2016 р. зважаючи на наведені обставини просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача та третьої особи позов не визнав, надав письмові заперечення на такий, в котрих зокрема зазначає, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370 ним позивачу, 21.12.2016 року було перераховано грошове забезпечення, що підтверджується платіжним документом. А щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач звертає увагу, що позивач звільнився за власним бажанням, відтак відсутній спір про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зважаючи на зазначене просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з врахуванням наступного.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370 серед іншого зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Як видно з постанови Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370, позивач з 27.07.2005 року (з дня призначення позивача на посаду) по 29.05.2009 року (по день звільнення позивача у відставку згідно з наказом МВС України від 29.05.2009 року № 1153 о/с) перебував на службі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника відділу по обслуговуванню Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України на залізничному транспорті. Однак грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ за період з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року, позивачу нараховано та виплачено не було.

Визначаючись щодо стягнення з відповідача не отриманого грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в загальній сумі 33971,55 грн., колегія суддів прийшла висновку про відсутність підстав для задоволення такої, з огляду на таке.

Пунктом 3 Наказу Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Відповідно до підпунктів "є" та "л" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, цей Порядок застосовується, зокрема, у випадках виплати вихідної допомоги; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 цього Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, позивач просить про стягнення грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в розмірі 33971,55 грн.

Відповідно останні два (повних) місяці роботи (служби), які передували події, з якою пов'язана відповідна виплата, це серпень та вересень 2008 року, а не вересень, жовтень 2007 року, як про це в позові зазначає позивач.

Згідно наказів УМВС України на залізничному транспорті від 07.02.2008 року №11 о/с, від 25.12.2008 №188 о/с, від 20.01.2009 №4 о/с розмір місячного грошового забезпечення позивача складав у спірному періоді, зокрема в серпні та вересні 2008 року - 3533,50 грн.

З матеріалів даної адміністративної справи судом встановлено, що згідно платіжного доручення №2 від 21.12.2016 року з утриманням 1,5 % військового збору, на рахунок позивача було переведено 27619,43 грн.

Таким чином, розмір грошової забезпечення, що мав бути нарахований та виплачений позивачу за період з 01.10.2008 по 29.05.2009 року з урахуванням податків та обов'язкових платежів складає 27619,43 грн., а не 33971,55 грн.

Відтак, оскільки згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, провадиться за останніми двома місяцями роботи, які передували події, з якою пов'язано було виплату позивачу грошового забезпечення, а такими були серпень та вересень 2008 року, а не вересень, жовтень 2007 року, як неправильно визначив в позові позивач, що стало наслідком неправильного обрахунку заявленої до стягнення суми (33971,55 грн.), та беручи до уваги фактичну виплату грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ за спірний період в сумі 27619,43 грн., суд відмовляє в даній вимозі.

Стосовно вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період із 01.10.2008 р. по 20.12.2016 р. в загальній сумі 92 141, 20 грн., суд зазначає таке.

Як підставу даної вимоги позивач покликається на норми Закону України від 19.10.2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ), та постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закон №2050-ІІІ під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, тобто періодичні виплати.

Виплата грошового забезпечення позивача за рішенням суду є дією разовою, і вичерпується виконанням рішенням суду, котрим стягнуто кошти.

Також серед переліку об'єктів, що підлягають компенсації визначеного Законом №2050-ІІІ відсутній такий об'єкт компенсації, як виплати грошових коштів, призначених за рішенням суду.

Таким чином, оскільки сума перерахованого та сплаченого на виконання судового рішення грошового забезпечення носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація, суд не вбачає підстави для задоволення даної вимоги.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 01.06.2009 р. по 20.12.2016 р. в розмірі 704214,94 грн., то таку слід задоволити частково з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема, Кодекс законів про працю України.

Згідно з частиною сьомою статті 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Так, відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

В пункті 6 згаданої Постанови зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням того, що виплата належних при звільненні сум працівникові у день звільнення є триваючим правопорушенням, та припиняється у день проведення фактичного розрахунку, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова Верховного суду України від 03.07.2013 року у справі №6-64цс13).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370 зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в межах та у спосіб, передбаченим чинним законодавством.

Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370 набрала законної сили 18.06.2013 року після її апеляційного оскарження.

Оскільки мав місце спір щодо суб'єкта здійснення виплати на користь позивача грошового забезпечення, а також щодо розміру такого забезпечення, а такі обставини визначені постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року №2а-6239/09/1370, котра набрала законної 18.06.2013 року, то стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід відраховувати саме з дати набрання вказаним рішенням суду законної сили, а не з дати котру заявляє позивач.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розрахунок з позивачем, відповідач провів лише 21.12.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням №2, тобто із затримкою у 882 робочі дні з моменту набрання постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року №2а-6239/09/1370 законної сили.

Оскільки відповідачем не виконано обов'язку щодо виплати позивачу всіх сум, що належали до виплати при звільнені в день звільнення, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 19.06.2013 року по 20.12.2016 року включно.

Згідно наказів УМВС України на залізничному транспорті від 07.02.2008 року №11 о/с, від 25.12.2008 №188 о/с, від 20.01.2009 №4 о/с розмір місячного грошового забезпечення позивача складав - 3533,50 грн.

При цьому середньоденне грошове забезпечення суд обчислив шляхом ділення грошового забезпечення за розрахунковий період, що враховується для розрахунку середнього грошового забезпечення у гривнях, на кількість робочих днів у розрахунковому періоді: 3533,50 + 3533,50 =7067 : 41 роб. день = 172,35 грн.

Середній заробіток позивача за весь період затримки та повного розрахунку з ним складає не 704214,94 грн., як заявлено позивачем у позовній заяві, а 152012,70 грн., виходячи з наступного розрахунку: 882 робочих днів затримки виплати (період з 19.06.2013 року по 20.12.2016 року включно) множиться на 172,35 грн. (середньоденне грошове забезпечення) = 152012,70 грн.

З урахуванням висновку суду на користь позивача слід стягнути 152012,70 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, зважаючи на наведене, позов підставний та підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з утриманням з визначених судом сум по цих виплатах, відповідних відрахувань на податки та інші обов'язкові платежів, в задоволенні ж решти позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 152 012,70 грн.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 10.03.2017 року.

Головуюча суддя Братичак У.В.

Суддя Кравців О.Р.

Суддя Кузан Р.І.