Справа № 2а/2570/4065/2011
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2011-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/2570/4065/2011
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2011 р. м. Чернігів

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Клопот С.Л.,

при секретарі Герасенко А.В.,

з участю позивача

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі УМВС України в Чернігівській області), в якому просить:

1.Визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій при управлінні Міністерства Внутрішніх Справ України в Чернігівській області в частині відмови у визнанні учасником бойових дій на території інших держав ОСОБА_1 та видачі посвідчення встановленого зразка;

2. Зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій при управлінні Міністерства Внутрішніх Справ України в Чернігівській області вчинити дії щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій на території інших держав;

3. Зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій при управлінні Міністерства Внутрішніх Справ України в Чернігівській області видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час навчання в Карагандинській вищій школі МВС СРСР (Карагандинська вища школа МВС Республіки Казахстан ) в період з 31 травня 1989 р. по 01 липня 1989 та з 10 жовтня 1989р. по 07 грудня 1989 р. за рішенням уряду СРСР позивач залучався до виконання спеціальних завдань по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану, пов'язаного з масовими антигромадськими проявами між населенням на території Вірменської та Азербайджанської РСР, що підтверджується довідкою № 6/740 від 15.06.2010 року Карагандинського юридичного інституту МВС Республіки Казахстан (Карагандинська вища школа МВС СРСР). Однак 21 липня 2011 року УМВС України в Чернігівській області посилаючись на Постанову КМУ від 08 лютого 1994 року № 63, відмовило позивачу у наданні статусу учасника бойових дій в зв'язку з відсутністю в Переліку держав, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року, Вірменської та Азербайджанської РСР, на території яких проводились бойові дії. З рішенням комісії УМВС України в Чернігівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій позивач не погоджується та вважає, що відповідачем було безпідставно відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення встановленого зразка, чим порушено вимоги п.2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » та постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем не було надано жодного документа компетентного органу про його безпосередню участь в бойових діях, а також жодною нормою чинного законодавства не встановлено, що перебування осіб на території Вірменської РСР в період з 31 травня по 1 липня 1989 року та на територій Азербайджанської РСР в період з 10 жовтня по 7 грудня 1989 року рахується цим особам як участь в бойових діях, а тому Комісія Управління не мали законних підстав для визнання позивача учасником бойових дій та видання відповідного посвідчення, в звязку з чим протокол засідання Комісії від 05.07.2011 р. № 2/38-1737 є правомірним.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до УМВС України в Чернігівській області про встановлення йому на підставі п.2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статусу учасника бойових дій та видання посвідчення встановленого зразка.

Своє прохання позивач мотивував тим, що під час навчання в Карагандинській вищій школі МВС СРСР (Карагандинська вища школа МВС Республіки Казахстан) в період з 31 травня 1989 р. по 01 липня 1989 та з 10 жовтня 1989р. по 07 грудня 1989 р. за рішенням уряду СРСР він залучався до виконання спеціальних завдань по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану, пов'язаного з масовими антигромадськими проявами між населенням на території Вірменської та Азербайджанської РСР, що підтверджував довідкою № 6/740 від 15.06.2010 року Карагандинського юридичного інституту МВС Республіки Казахстан (Карагандинська вища школа МВС СРСР).

На звернення позивача УМВС України в Чернігівській області листом № 2/38-М-246 від 19.07.2011 року, відмовило позивачу у наданні статусу учасника бойових дій в зв'язку з відсутністю в Переліку держав, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року, Вірменської та Азербайджанської РСР, на території яких проводились бойові дії.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону Кабінет Міністрів України 13.01.1995 р. прийняв постанову № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велись бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Переліки таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановою КМУ від 08.02.1994 р. № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

До Переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1994 року № 63, Азербайджанська та Вірменська РСР не входили.

Згідно примітки 6 постанови КМУ від 08.02.1994 року № 63 Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Позивачем до Комісії Управління з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника бойових дій, довідка Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях або інший офіційний документ компетентного органу, який би підтверджував його особисту участь у бойових діях на території інших держав, не надавались.

Надана позивачем до заяви довідка Карагандинського юридичного інституту МВС Республіки Казахстан від 15.06.2010 року за № 6/740 не містить жодного посилання на безпосередню участь ОСОБА_1 в бойових діях або забезпеченні бойової діяльності військ, як того вимагає п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанова КМУ від 13.01.1995 р. № 16, а лише вказує на те, що позивач приймав участь в охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов'язаних з масовими антисуспільними проявами у Вірменській та Азербайджанській РСР.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин та враховуючи, що позивачем не було надано жодного документа компетентного органу про його безпосередню участь в бойових діях, а також жодною нормою чинного законодавства не встановлено, що перебування осіб на території Вірменської РСР в період з 31 травня по 1 липня 1989 року та на територій Азербайджанської РСР в період з 10 жовтня по 7 грудня 1989 року рахується цим особам як участь в бойових діях, протокол засідання Комісії від 05.07.2011 р. № 2/38-1737 є правомірним.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Клопот С.Л.