Справа № 460/4015/16-а,2-а/460/286/16
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Справа № 876/198/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Козак О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, Позивач) звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області (далі - УПФ в Яворівському районі, Відповідач), в якій просить Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області відновити йому виплату пенсії як інваліду 3-ї групи з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 16.08.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що посада, на якій він працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а тому не охоплюється формулюванням ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2016 року позов задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції оскаржило УПФ в Яворівському районі. Апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу на нову редакцію статті ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, позивача, який проти апеляційної скарги заперечував, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 квітня 2015 року працював на посаді начальника інформатизації процесів оподаткування Державної податкової служби в Яворівському районі Львівської області. Дана посада відноситься до переліку посад державної служби. Згідно з довідкою Яворівського відділення Городоцької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області №2272/10/13-33-18-00-08/811 від 18.08.2016 року, ОСОБА_1 працює на посаді завідувача сектора Інформаційних технологій, яка відноситься до переліку посад 6 категорії державної служби.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 з 22 серпня 2008 року, одержував пенсію, як інвалід ІІІ групи з дитинства до 31.03.2015 року.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а також з врахуванням того, що позивач працює на державній службі, йому було припинено виплату пенсії.

16 серпня 2016 року, позивач звернувся до УПФ у Яворівському районі із заявою про поновлення виплати йому пенсії.

Листом за №44/Б-15 від 17 серпня 2016 року, УПФ у Яворівському районі ОСОБА_1 відмовлено у виплаті пенсії через відсутність підстав для поновлення такої виплати.

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Проте колегія суддів апеляційного суду з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, відповідно до якого у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзаци другий і третій викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Далі, п. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року у частині третій статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, на час звернення Позивача про відновлення виплати пенсії та на момент прийняття цього рішення у справі вищевказані законодавчі норми, якими передбачено припинення пенсійних виплат, були чинними та не визнавалися неконституційними, а отже у відповідача не було правових підстав їх не виконувати.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області задовольнити.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2016 року у справі № 460/4015/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст складено 09.03.2017