Справа № 679/1015/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 679/1015/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сопронюк О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

28 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Шемчук Ю.А.,

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області про зобовязання зарахувати періоди роботи до загального страхового стажу,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині про зобовязання зарахувати періоди роботи до загального страхового стажу.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 11.01.2016 року ОСОБА_3 було проведено перерахунок з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до п.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

26.05.2016 року представник позивача звернувся до управління Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області з адвокатським запитом, в якому просив, зокрема, повідомити, які періоди роботи позивача були зараховані відповідачем до пільгового та загального його страхового стажу, які не зараховані та причини відмови в їх зарахуванні.

З листа управління Пенсійного фонду України в м. Нетішин Хмельницької області №24/л-10 від 07.06.2016 року вбачається, що для обрахунку пенсії ОСОБА_3 не зараховано до загального страхового стажу періоду роботи з 03.07.1984 року по 03.09.1984 року (Вільнюське середнє професійно-технічне училище № 55), з 05.12.1989 року по 10.02.1993 року (Вільнюське 149-ЖСК), оскільки в графі № 4 трудової книжки містяться виправлення в наказах про прийняття на роботу.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області адміністративний позов задоволено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції в трудовій книжці позивача містяться виправлення, а саме на сторінці 12 в слові «Прик.» букви «П» та «и» наведені чорнилом темнішого кольору, порівняно з основним записом про прийняття на роботу та на сторінці 21 міститься запис російською мовою від 05.12.1989 року « 149 ЖСК. Принят на роботу робочим. Пр.№ 17 1989.12.05", де число "12" в даті наказу містить виправлення.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було досліджено завірену копію трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах пенсійної справи, та встановлено, що відомості, в яких на думку відповідача містяться виправлення, завірені мокрою печаткою підприємства, підписами голови та секретаря та повністю відповідають даним, які зазначені в графі номер 2 трудової книжки, у зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені виправлення не є такими, які можуть впливати на не зарахування до загального трудового стажу позивача оскаржуваних періодів.

Згідно ст.33 Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001 року, який набрав чинності для України 08.02.2002 року, при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 1 січня 1992 року, зобов'язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов'язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Угоди між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09.12.2005 року (далі - Угода), якщо в особи виникає право на пенсію тільки у результаті підсумовування страхового (трудового) стажу, яке ця особа отримала згідно із законодавством обох Сторін, то в пункті 1 вказані компетентні установи надають одна одній довідку про страховий (трудовий) стаж, набутий відповідно до чинного законодавства Сторін після 1 січня 1992.

Відповідно до ч.2 ст.11 Угоди, компетентні установи Сторін обмінюються відомостями, які вони мають щодо обставин, що є необхідними для призначення або призупинення виплати пенсій або допомоги. Необхідні відомості надаються компетентній установі на її письмовий запит у місячний термін.

При аналізі вищезазначених статей Угоди, колегія суддів прийшла до висновку, що надання довідки про страховий (трудовий) стаж не є обов'язковою умовою для зарахування спірних періодів роботи позивача у м.Вільнюс до загального страхового стажу, оскільки позивачу вже призначено пенсію за віком.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції 21.01.2014 року управлінням Пенсійного фонду України в м.Нетішин Хмельницької області було направлено запит до Литовської Республіки, як країни з якою укладено угоду про пенсійне забезпечення про підтвердження в установленому порядку спірних періодів роботи позивача, однак станом на час розгляду справи відповіді відповідачем не отримано. При цьому, представником відповідача під час розгляду справи було зазначено, що повторних запитів щодо надання вищезазначеної інформації управлінням не надсилалось.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що періоди роботи ОСОБА_3 у м.Вільнюс з 03.07.1984 року по 03.09.1984 року та з 05.12.1989 року по 10.02.1993 року підлягають зарахуванню до загального страхового стажу, у зв'язку з відсутністю підстав для їх не зарахування, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правильним .

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 березня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5