Справа № 591/6715/16-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 р. Справа № 591/6715/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11.01.2017р. по справі № 591/6715/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просила суд: зобовязати Сумське об'єднане управління пенсійного фонду України Сумської області поновити з 04.10.2016 року нарахування та виплату йому пенсії по інвалідності 3-ї групи.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11.01.2017 року задоволено позов.

Зобовязано Сумське об'єднане управління пенсійного фонду України Сумської області поновити з 04.10.2016 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності 3-ї групи.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника.

В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 24.09.2015 року ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.6, 7).

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді господарського суду Сумської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З 04.10.2016 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% від суддівської винагороди, що склало 18560, 00 грн. (а.с.6).

25.11.2016 року позивач звернувся до Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області із заявою, в якій просив розяснити на якій підставі йому припинено виплату пенсії по інвалідності з 04.10.2016 року (а.с. 5).

Листом від 05.12.2016 року №505/Л Сумське об'єднане управління пенсійного фонду України Сумської області повідомило позивача про відсутність підстав для продовження виплати пенсії по інвалідності ІІІ групи, з посиланням на ч. 1 ст. ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с.6).

Вважаючи, що його права, свободи та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що пенсія по інвалідності є іншим видом пенсії ніж пенсія за віком, і має інші підстави її призначення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку:

60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Отже щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є специфічним аналогом пенсійного забезпечення (пенсії).

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» чітко говорить про право судді отримувати пенсію або щомісячне довічне грошове утримання, за його вибором, оскільки щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є різновидом пенсійного забезпечення саме суддів, тобто спеціальною пенсією. Позивач, відповідно до матеріалів пенсійної справи на час звернення до управління за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці отримував пенсію по інвалідності III групи в Сумському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, тобто позивач є пенсіонером, в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один із видів довічної пенсії за її вибором. Відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії.

З матеріалів справи вбачається, управлінням призначено ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке є різновидом спеціальної пенсії, порядок, підстави призначення і розмір якого визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а тому підстав для продовження виплати пенсії по інвалідності III групи немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Отже, інших виплат крім пенсійних виплат Пенсійним фондом відповідно до діючого законодавства не провадиться.

Рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013. Так, у вказаному рішенні Конституційний суд України зазначає, що відповідно до частини першої статті 109 Закону № 2453 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього закону, має право подати заяву про відставку. Якщо такий суддя досяг віку, встановленого частиною першою статті 138 Закону № 2453 (в редакції на день прийняття рішення Конституційним судом України), він може за його вибором одержувати пенсію державних службовців або щомісячне довічне грошове утримання.

Судді у відставці, які не досягли встановленого у частині першій статті 138 Закону № 2453 віку (62 роки - для чоловіків ІНФОРМАЦІЯ_2 і молодших; від 60 до 61 року 6 місяців - для чоловіків ІНФОРМАЦІЯ_1 і старших; пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - для жінок), одержують щомісячне довічне грошове утримання відповідно до частини другої статті 138 Закону № 2453 до досягнення ними віку, визначеного в частині першій цієї статті, коли в них виникне вказане право вибору матеріального забезпечення, зокрема пенсії державних службовців або щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, законом виключно для суддів у відставці встановлюється щомісячне довічне грошове утримання або за їх вибором пенсія державних службовців (пенсії за віком), що є гарантією забезпечення незалежності суддів. Одержання суддею щомісячного довічного грошового утримання обумовлене винятково наявністю стажу роботи на посаді судді не менше двадцяти років та виходом у відставку і не залежить від досягнення суддею пенсійного віку, передбаченого в частині першій статті 138 Закону № 2453, в тому числі перехідного віку, визначеного у другому реченні цієї частини для суддів- чоловіків, які народилися до 31 грудня 1955 року.

Отже, змінивши вік, після досягнення якого судді мають можливість реалізувати право на вибір матеріального забезпечення, а саме одержувати пенсію державних службовців або за їх вибором щомісячне довічне грошове утримання. Верховна Рада України здійснила свої конституційні повноваження, не порушивши при цьому положення статті 126 Конституції України щодо граничного віку працюючого судді та гарантій незалежності суддів.

Таким чином, положення частин першої, другої статті 138 Закону № 2453 не суперечать Конституції України.

Водночас Конституційний суд чітко зазначив, що суддя у відставці має вибір між щомісячним довічним грошовим утриманням судці у відставці (який є різновидом спеціальної пенсії) та пенсією, а не обидві пенсійні виплати відразу.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність з боку відповідача незаконної діяльності щодо припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності ІІІ групи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Таким чином, аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області задовольнити.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11.01.2017р. по справі № 591/6715/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_2
Повний текст постанови виготовлений 06.03.2017 р.