Справа № 810/2413/16
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року Справа № 810/2413/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Харченко С.В., при секретарі: Пільчевській Ю.В., за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Гусєвої В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_3
доПереяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 29.06.2016 № 24-о в частині звільнення позивача з посади головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів; поновлення позивача на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів; стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що під час звільнення ОСОБА_3 відповідачем були допущені порушення вимог трудового законодавства, зокрема, приписів частини другої статті 492 Кодексу законів про працю України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством, при вивільненні працівників у випадку реорганізації.

Представник позивача також стверджує, що позивача було попереджено про звільнення без надання пропозиції переведення на іншу посаду.

Крім того, за поясненнями представника позивача, подання про звільнення ОСОБА_3 розглянуто за її відсутності та без попередньої згоди Первинної профспілкової організації працівників територіального органу доходів і зборів на її вивільнення, членом якої вона є з грудня 2015 року, що є порушенням вимог статті 43 Кодексу законів про працю України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 № 1045-ХІV.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що посадові особи Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_3 з 05.06.2015 перебувала на державній службі в органах доходів і зборів України.

У жовтні 2015 року у зв'язку з веденням в дію переліку змін до структури та до штатного розпису наказом Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 09.10.2015 № 54-0 ОСОБА_3 переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподатковуванням підакцизних товарів Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

На виконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 892 "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" розпочато процес реорганізації Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області шляхом її приєднання до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

У зв'язку з реорганізацією Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_3 30.03.2016 вручено попередження про наступне вивільнення з публічної служби у зв'язку із скороченням штату працівників без надання пропозиції переведення на іншу посаду.

Вказані обставини визнаються представником відповідача та підтверджуються наявною в матеріалах справи копією попередження про наступне вивільнення (а.с. 135).

18.05.2016 представником позивача було направлено до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Київській області лист від 18.05.2016 № 1-275/16, яким було повідомлено про те, що позивач є матір'ю двох малолітніх дітей, її дохід є єдиним джерелом доходу в сім'ї, позивач є працівником з високим рівнем кваліфікації та високими професійними здібностями, пройшла курс підвищення кваліфікації, не має дисциплінарних стягнень, прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалих перебувань на лікарняних листках, зауважень з боку безпосереднього керівника та адміністрації, скарг з боку платників податків, отримувала премії та постійно дотримувалась строків виконання доручень і завдань.

За поясненнями представника позивача, вказані вище обставини були залишені відповідачем поза увагою.

Наказом Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 29.06.2016 № 24-о позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподатковуванням підакцизних товарів Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням штату працівників. В той же день позивачем отримано трудову книжку (а.с. 136).

На думку представника позивача, ОСОБА_3 була звільнена із займаної посади незаконно, оскільки їй не були запропоновані вакантні посади, що передбачають виконання роботи за відповідною професією чи спеціальністю, та не надано їй перевагу при скороченні штату працівників.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України, який, зокрема, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 Кодексу законів про працю України).

Згідно з приписами частини першої та другої статті 492 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (частина третя статті 492 Кодексу законів про працю України).

Аналізуючи вказані норми у сукупності, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

За поясненнями представника відповідача, наданими в судовому засіданні, посада, яку обіймала позивач, відносилась до відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Як стверджував представник відповідача, на час звільнення позивача з займаної посади всі повноваження Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській щодо податкового аудиту були передані Броварській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Проте, при вирішенні питання про звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату працівників їй не було запропоновано жодної з вакантних посад у структурі Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, що утворилась внаслідок реорганізації.

Вказані обставини визнаються представником відповідача та підтверджуються наявною в матеріалах справи копією попередження про наступне вивільнення (а.с. 135).

За таких обставин, суд дійшов висновку про порушення відповідачем під час звільнення позивача з займаної посади вимог статей 40 та 492 Кодексу законів про працю України.

Суд також звертає увагу контролюючого органу на те, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 Кодексу законів про працю України).

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців та особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком (частина друга статті 42 Кодексу законів про працю України).

Таким чином, роботодавцем повинні враховуватись такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

За поясненнями представника позивача, відповідачем, в порушення вимог частини другої статті 42 Кодексу законів про працю України, не надано позивачу як працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці переваги, та не враховано, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним працівникам при наявності двох і більше утриманців та особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

З метою офіційного з'ясування всіх обставин у справі судом витребувано у відповідача відомості стосовно того, чи вирішувалось під час вивільнення ОСОБА_3 питання про наявність у неї переважного права на залишення на роботі, а також докази на підтвердження цих обставин (ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 та 10.02.2017).

Разом з тим, наведених вище документальних свідоцтв від представника відповідача до суду не надходило.

Частиною шостою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2, про наявність яких відповідач був поінформований (копія особової картки позивача (а.с. 165).

Крім того, в сім'ї позивача не було інших працівників із самостійним заробітком.

Так, станом на 29.06.2016 (день звільнення позивача з займаної посади) чоловік позивача не працював, доходу не отримував.

Вказані обставини підтверджуються випискою з системи персоніфікованого обліку форми ОК-5 ОСОБА_6 (чоловік позивача) та повідомленням про проведення припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, копії яких наявні в матеріалах справи (зворотній бік а.с. 49, а.с. 50).

Судом також встановлено, що позивач не мав дисциплінарних стягнень, прогулів та зауважень з боку безпосереднього керівника та адміністрації.

Натомість, матеріали справи місять копії диплома магістра серії КХ № 35177625 та сертифіката № 3108013, які свідчать про наявність у позивача відповідної освіти та проходження нею курсів з метою підвищення кваліфікації для набуття здатностей виконувати додаткові завдання та обов'язки в межах спеціальності.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, представник відповідача суду не надав.

Враховуючи, що представником відповідача не надано суду жодних доказів стосовно неможливості переведення позивача на іншу посаду та відсутності у неї переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі, суд дійшов висновку, що наказ Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 29.06.2016 № 24-о в частині звільнення позивача з посади головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на службі на посаді, з якої її незаконно звільнено.

Разом з тим, доводи представника позивача про порушення відповідачем вимог статті 43 Кодексу законів про працю України та статті 39 закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що виявилось у розгляді подання про звільнення ОСОБА_3 за її відсутності та без попередньої згоди Первинної профспілкової організації працівників територіального органу доходів і зборів на її вивільнення, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

За поясненнями представника позивача, ОСОБА_3 з грудня 2015 року є членом Первинної профспілкової організації працівників територіального органу доходів і зборів.

У свою чергу представник відповідача стверджував, що позивачем заява про вступ до профспілки не подавалась, а отже попередня згода первинної профспілкової організації на її звільнення не вимагалась.

Згідно зі статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Під час судового розгляду справи представником позивача не надано суду будь - яких належних та допустимих доказів, які свідчать про вступ позивача до профспілкової організації.

За таких обставин, твердження представника позивача про порушення відповідачем вимог статті 43 Кодексу законів про працю України та статті 39 закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд вважає бездоказовими та необґрунтованими.

Вирішуючи питання про поновлення ОСОБА_3 на державній службі в органах доходів і зборів, судом встановлено, що на день прийняття рішення по справі ліквідаційна процедура Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області не завершена і триває, а тому перешкоди для поновлення позивача на державній службі в цьому територіальному органі доходів і зборів та вирішення питання про подальше проходження нею державної служби згідно з вимогами чинного законодавства відсутні.

Відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто з 30.06.2016 і по день прийняття рішення.

Як вбачається з довідки Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 21.02.2017 № 1208/8/10-17 (а.с. 185), середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_3 складає 3398,14 грн., а середньоденне грошове забезпечення - 169,91 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу за період з 30.06.2016 по 23.02.2017 складає 158 календарних днів, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу становить 26845,36 грн. (7 місяців х 169,91 грн. = 23786,98 грн.; 18 днів х 169,91 грн. = 3058,38 грн.; 23786,98 грн. + 3058,38 грн. = 26845,36 грн.).

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки спір вирішено на користь позивача, який в силу приписів статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 29.06.2016 № 24-о в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

4. Стягнути з Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 26845 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 36 коп.

5. Звернути постанову до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та стягнення з Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_3 заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3398 (три тисячі триста дев'яносто вісім) грн. 14 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.

Постанову складено у повному обсязі 28 лютого 2017 року.