Справа № 826/686/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/686/16 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Мамчура Я.С.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, за участю третьої особи - Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка, про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати Міністерства освіти і науки України вжити передбачених Положенням про Міністерства освіти і науки України організаційних заходів, які б забезпечили визнання в зарубіжних країнах кваліфікації ОСОБА_2 за спеціальністю «фізична реабілітація».

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що ні позивач, ні суд не можуть передбачити яким чином в межах наданих йому повноважень відповідач може найефективніше, тобто з найменшими затратами, виправити допущену ним помилку.

Під час судового засідання представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Третя особа, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника третьої особи в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у правовідносинах із позивачем Міністерство освіти і науки України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що ОСОБА_2 проходив навчання у Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені Івана Франка. У 2004 році позивачу був виданий диплом про здобування базової вищої освіти за напрямом підготовки «Фізичне виховання і спорт» та кваліфікації бакалавра фізичного виховання і спорту. У 2005 році ОСОБА_2 був виданий диплом про здобуття повної вищої освіти за спеціальністю «Фізична реабілітація» та кваліфікації спеціаліста з фізичної реабілітації.

В адміністративному позові представник ОСОБА_2 зазначає, що вказані у дипломі бакалавра відомості про спеціалізацію «Фізичне виховання і спорт» не відповідають спеціалізації, зазначеній в укладеному з Дрогобицьким державним педагогічним університетом імені Івана Франка контракті на підготовку спеціаліста з вищою освітою - «Фізична реабілітація».

Також представник позивача посилається на те, що зазначення у дипломі бакалавра спеціальності «Фізичне виховання і спорт» замість «Фізична реабілітація» створює для ОСОБА_2 перешкоди у працевлаштуванні у профільних закладах Словаччини, Чехії та Польщі.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Перелік напрямів та спеціальностей, за якими здійснюється підготовка фахівців у вищих навчальних закладах за відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями на час видачі позивачу відповідних дипломів був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 1997 року № 507. Згідно з вказаною постановою напряму підготовки «Фізичне виховання і спорт» відповідають такі спеціальності: «Фізичне виховання», «Фізична реабілітація» та «Олімпійський та професійний спорт».

Відповідно до п. 29 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1998 року № 65, особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття базової вищої освіти за відповідним напрямом підготовки та кваліфікації бакалавра.

Згідно з п. 35 вказаного Положення особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття повної вищої освіти за спеціальністю та кваліфікації спеціаліста.

Таким чином, у дипломі про здобуття кваліфікації бакалавра зазначається напрям підготовки, а у дипломі про здобуття кваліфікації спеціаліста - спеціальність.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видані ОСОБА_2 у 2004-2005 роках дипломи відповідають вимогам законодавства, що діяло на час їх отримання.

Посилання ОСОБА_2 на розбіжності у дипломі про здобуття кваліфікації бакалавра та контракті на підготовку спеціаліста з вищою освітою, колегія суддів вважає необґрунтованими. Так, у дипломі був зазначений напрям підготовки «Фізичне виховання і спорт». Натомість у контракті - спеціальність «Фізична реабілітація», яка відповідає напряму підготовки «Фізичне виховання і спорт».

Також колегія суддів враховує, що відповідні контракт та дипломи були оформлені посадовими особами Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка.

Відповідачем за даним адміністративним позовом є Міністерство освіти і науки України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 3 КАС України відповідач у адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Положеннями ч. 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з вимогами про зобов'язання Міністерства освіти і науки України вжити організаційних заходів, які б забезпечили визнання у зарубіжних країнах його кваліфікації за спеціальністю «Фізична реабілітація», позивач не зазначив якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача були порушені його права на працевлаштування закордоном.

Також позивач не зазначив, які саме організаційні заходи необхідно вжити Міністерству освіти і науки України для відновлення порушеного, на його думку, права на працевлаштування за межами України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 19 Конституції України відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, позивач повинен визначити на підставі якого закону такі дії можуть бути вчинені, вказати чим визначені повноваження відповідача на вчинення таких дій, а також зазначити у який спосіб повинен діяти відповідач.

Основні завдання та обсяг повноважень відповідача визначені у Положенні про Міністерство освіти і науки України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630.

Адміністративний позов та апеляційна скарга ОСОБА_2 не містять посилання на передбачені вказаним Положенням заходи, які можуть бути вжиті Міністерством освіти і науки України для забезпечили визнання в зарубіжних країнах кваліфікації позивача за спеціальністю «Фізична реабілітація».

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що адміністративний позов ОСОБА_2 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 21 грудня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

Я.С. Мамчур

Ухвала складена в повному обсязі 06 березня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С