Справа № 463/4017/16-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 лютого 2017 року м. Київ К/800/4493/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду міста Львова від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Петрука Василя Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Петрука Василя Володимировича (далі - Інспектор) в якому просив скасувати постанову від 30 серпня 2016 року серії ПС2 №713887 про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 122, частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (далі - спірна постанова).

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірна постанова відповідача не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 12 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано спірну постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, в частині відмови у позові, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов повністю.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач, приймаючи спірну постанову діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, при цьому прав позивача не порушив.

Як встановлено судами, 30 серпня 2016 року інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 управління патрульної поліції міста Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Петруком В.В. винесено спірну постанову.

Відповідно до вказаної постанови, позивач 30 серпня 2016 року о 04:10 годин по вул. Личаківська у м. Львові керував транспортним засобом Форд Сіера, д.н.з. НОМЕР_1, в якому не горіла ліва фара ближнього світла в темну пору доби, а також не мав полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункт 31.4.3. «в» та пункт 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила).

Так, частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної, поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як про порушення громадського порядку, Правил дорожнього руху України, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі порушення, передбачені частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За приписами частини 2 вказаної статті від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

На момент складання спірної постанови відповідач мав право розглядати справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху та накладати адміністративні стягнення, отже діяв у межах свої повноважень.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства України, зокрема, частин 2 та 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Також, суд встановив, що відповідачем в повній мірі дотримано вимоги статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, спірна постанова за змістом відповідає вимогам статі 238 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі щодо викладення суті вчиненого порушення.

Правильним є висновок судів і про те, що спірна постанова складена у відповідності до вимог статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у визначеному цією правовою нормою місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, як роз'яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 словосполучення «за місцем його вчинення», вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) Управління патрульної поліції, що відповідає вимогам наведених вище положень законодавства.

Водночас, суди надали належну і правильну оцінку доводам позивача про відсутність, на його думку, факту вчинення ним адміністративного правопорушення, у зв'язку з тим, що хоч він не мав при собі страховий поліс, проте його відповідальність застрахована, визнавши такі безпідставними, оскільки з врахування наведених вимог Правил, водій зобов'язаний мати при собі страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а наявність талона про страхування на вітровому склі не звільняє від такого обов'язку.

Правильними є і висновки судів щодо необґрунтованості твердження позивача про неправомірність вимоги Інспектора пред'явити для перевірки страховий поліс, оскільки така не була пов'язана із складанням протоколу щодо порушення правил дорожнього руху, з огляду на те, що такий зв'язок чинними законодавчими і підзаконними актами не передбачений.

На підставі встановлених судами обставин справи, наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, досліджених під час розгляду справи доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Такий висновок судів узгоджується з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновку не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Петрука Василя Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду міста Львова від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, відмовити.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк