Справа № 826/3790/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3790/16 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Літвіної Н.М., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Національної поліції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області, Апеляційної атестаційної комісії північного регіону, Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України (відповідач 1), Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області (відповідач 2), Апеляційної атестаційної комісії північного регіону (відповідач 3), Департаменту захисту економіки Національної поліції України (відповідач 4) про визнання незаконним та скасування рішення відповідача 2 від 14.12.2015 року щодо прийняття рішення про звільнення зі служби через службову невідповідність старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 - М-118876); визнання незаконним та скасування рішення відповідача 3 від 30.12.2015 року щодо прийняття рішення про звільнення зі служби через службову невідповідність старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 - М-118876); визнання незаконним та скасування наказу Національної поліції України № 94 о/с від 12.02.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 - М-118876); поновлення ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 - М-118876) на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 - М-118876) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 02 грудня 2016 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачі 1, 4 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянтів, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача 1 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга відповідача 4 - підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - зміні, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, Наказом № 145 о/с від 23.07.1998 року ОСОБА_2 з 25.08.1998 року було прийнято на службу в органи внутрішніх справ до ГУ МВС України у місті Києві.

Наказом ГУ МВС України у місті Києві № 590 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року.

На підставі Наказу Національної поліції України № 160 о/с від 11.11. 2015 року у відповідності до пп. 9, 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» позивача було прийнято на службу до Національної поліції України який прибув з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціального звання «підполковник поліції».

Наказом Національної поліції України № 94 о/с від 12.02.2016 року старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2 було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підставою для звільнення позивача, відповідно до наказу № 94 о/с від 12.02.2016 року (т.1 а.с. 27), став висновок атестаційної комісії від 14.12.2015 року та висновок апеляційної атестаційної комісії від 30.12.2015 року.

Позивач, вважаючи прийняте рішення про його звільнення протиправним, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року N 580-VIII (надалі - Закон N 580-VIII) атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналогічні норми в частині підстав для атестування закріплені у п. 3 розділу І Інструкції № 1465.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 57 Закону N 580-VIII атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їх наказами.

Тобто, прийняття рішення про проведення атестації щодо конкретного поліцейського та проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, вище перелічені підстави для проведення атестації з метою вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема, за фізичним станом, у зв'язку із хворобою, неналежною професійною підготовкою, порушенням порядку та правил несення служби. Проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є можливістю у той чи інший спосіб залишення на службі та, як крайній захід, звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, виходячи із професійних, моральних і особистих якостей.

Дана позиція узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 березня 2014 року № 21-13а14.

Порядок проведення атестування поліцейських визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 від 17.11.2015 року (далі - Інструкція № 1465).

Відповідно до пп. 2 п. 1 розділу IV Інструкції № 1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають: складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про підстави проведення атестування, зокрема, наказу про проведення атестації позивача, у якому повинні бути посилання на те, що атестування проводиться у зв'язку з наявністю підстав (передумов) для вирішення питання про призначення позивача на вищу посаду, заміщення якої здійснюється без проведення конкурсу чи для вирішення питання про його переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Вказані відомості також відсутні і в атестаційному листку.

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до яких працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Таким чином, п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у ст. 49 Закону N 580-VIII, серед яких, зокрема є, досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість, завданням атестування, згідно з ч. 1 ст. 57 Закону N 580-VIII, є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка. Перелік обставин, що підлягають дослідженню під час атестування є ширшим, ніж передбачений ст.ст. 49, 61 названого Закону.

Крім того, ст. 57 Закону N 580-VIII передбачає проведення атестування поліцейських, тобто громадян України, які відповідно до ч. 1 ст. 17 вказаного Закону склали Присягу поліцейського, проходять службу на відповідних посадах у поліції і яким присвоєно спеціальне звання поліції.

Застосування процедури атестування щодо кандидатів на посаду поліцейського, у тому числі тих, які приймаються на службу в поліцію, відповідно до п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено.

Згідно з ст. 58 вказаного Закону призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків. Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Доказів перебування позивача на одній з посад, передбачених ч. 2 ст. 58 Закону N 580-VIII, відповідачі не надали.

З огляду на викладене, відповідачами не надано жодного доказу, який би свідчив про наявність підстав про проведення атестування відповідно до вимог Закону N 580-VIII.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу IV Інструкції № 1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Отже, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону N 580-VIII .

Як убачається з пояснень позивача, 13.12.2015 року від свого безпосереднього керівника йому стало відомо про те, що 14.12.2015 року за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 54 відбудеться співбесіда з членами атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області.

З наказом про проведення атестування його ознайомлено не було.

На підставі вказаних норм Інструкції № 1465 Центральною атестаційною комісією у складі 6 осіб було проведено співбесіду із позивачем, результати якої було оформлено протоколом ОП № 14-12/01-01 від 14.12.2015 року. Під час проведення співбесіди комісією було досліджено декларацію про доходи позивача, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої ст. 5 Закону України «Про очищення влади», інформацію з відкритих джерел.

Членами атестаційної комісії було поставлено позивачу питання, які стосувалися професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції тощо.

За результатами розгляду вказаних документів, проведеної співбесіди та обговорення наявних документів, атестаційною комісією було прийнято рішення більшістю голосів про те, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби у поліції через службову невідповідність.

За результатами розгляду скарги позивача на прийняте відповідачем 2 рішення, Центральною апеляційною атестаційною комісією було відхилено скаргу позивача, виходячи із низького рівня довіри до кандидата, відсутності правильної мотивації, а також не розуміння позивачем суті реформ та основних критеріїв оцінки діяльності поліцейського.

Однак, приймаючи рішення про невідповідність займаній посаді та звільнення позивача, відповідачем 2 не було враховано та використано жодних відомостей, які свідчать про особисті, ділові та професійні якості позивача, про освітньо-кваліфікаційні якості, фізичну підготовку, відомості щодо оцінки перспектив службової діяльності у Національній поліції, відомостей про заохочення, просування по службі, наявність дисциплінарних стягнень, заохочень, результатів тестування.

Між тим, відповідно до атестаційного листа за рішенням безпосереднього та прямого керівників, ОСОБА_2 зарекомендував себе позитивно, добре знає чинне законодавство і нормативні акти, які регулюють діяльність поліції, вміло керується ними у повсякденній службовій діяльності. За період перебування на займаній посаді спільно із співробітниками відділу приймав активну безпосередню участь в реалізації ряду оперативно-розшукових справ, здійснює оперативний супровід у 3-х кримінальних провадженнях розпочатих за матеріалами відділу слідчими органами СУ ГУ НП України у Київській області. Фізично розвинутий, добре володіє табельною вогнепальною зброєю та спецзасобами та займаній посаді відповідає.

За період проходження служби в ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_2 вісім разів заохочувався подякою, що підтверджується записами у його трудовій книжці. Крім того, 17.12.2010 року нагороджений відзнакою МВС України - медаллю «За сумлінну службу» ІІІ ступеню (наказ № 1420 від 17.12.2010 року); 30.06.2011 року нагороджений Почесною грамотою (наказ № 323 від 30.06.2011 року); 10.12.2013 року нагороджений медаллю « 15 років сумлінної служби» (наказ № 1115 від 10.12.2013 року).

Відповідно до атестаційного листа, результати тестування ОСОБА_2 щодо визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості становлять 50 балів (із максимально можливих 60 балів), а результати тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) - 33 бали, що в свою чергу, перевищує прохідний бал та відповідає нормам Інструкції.

Між тим, наведені вище факти, комісією не було взято до уваги.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що атестація позивача мала формальний характер, оскільки за наслідками її проведення неможливо оцінити в повній мірі особисті та професійні якості особи, проходження служби в цілому.

Відповідачами не було доведено, що позивач під час проходження служби не дотримувався вимог присяги, нехтував інтересами служби, не виконував покладені на нього як на працівника органів внутрішніх справ обов'язки, мав не зняті дисциплінарні стягнення, які могли призвести до висновків про невідповідність позивача займаній посаді.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що протягом служби в органах внутрішніх справ, позивач зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов'язків ставився добросовісно, старанно.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що рішення (висновок) Атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність прийнято без урахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів працівника, його фізичної підготовки, заохочень отриманих під час проходження служби, показників службової діяльності, повноти виконання функціональних обов'язків, результатів тестування.

Суд звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів, які б вказували на невідповідність позивача займаній посаді. Наприклад, акту відповідного службового розслідування, документів, що характеризують його із негативної сторони або вказують на його низький професійний рівень.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги протиправність проведення атестації та безпідставність рішення Центральної атестаційної комісії, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача через його службову невідповідність за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону, відбулося незаконно.

Таким чином, оскаржуваний наказ в частині звільнення ОСОБА_2, рішення атестаційних комісій від 14.12.2015 року та від 30.12.2015 року, згідно яких позивач не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню через службову невідповідність, суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому позивача належить поновити на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 15.02.2016 року.

Що стосується посилання представника Національної поліції України на те, що Атестаційна комісія Головного управління Національної поліції в Київській області та Апеляційна атестаційна комісія північного регіону є неналежними відповідачами по справі, оскільки не приймали відносно позивача рішень від 14 грудня 2015 року та 30 грудня 2015 року, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як убачається з Атестаційного листа, а саме розділу ІV (Результати тестування), то він підписаний головою атестаційної комісії та секретарем атестаційної комісії.

Розділ V (Висновок центральної атестаційної комісії) також підписаний головою атестаційної комісії та секретарем атестаційної комісії.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що атестаційний лист не містить у собі повних назв комісій, які виносили рішення відносно позивача, а містить лише загальні назви цих комісій.

Також, в оскаржуваному наказі міститься інформація про підстави звільнення позивача, якими є саме: висновки атестаційної комісії від 14 грудня 2015 року та апеляційної атестаційної комісії від 30 грудня 2015 року. Тобто, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваному наказі також не зазначено повних назв комісій, рішення яких були підставами для звільнення позивача зі служби у поліції.

Єдиними документами, які є в матеріалах справи та містять повні назви відповідачів 2 та 3, є протоколи.

Так, відповідно до протоколу ОП № 14-12/01-01 атестаційною комісією, яка приймала рішення відносно позивача 14 грудня 2015 року, є Центральна Атестаційна комісія Апарату Національної поліції України, проте, колегія суддів звертає увагу на те, що в назву даного протоколу від руки дописані слова «Центральної» та «Апарату Національної поліції України», що на думку суду не може доводити саме те, що Центральна Атестаційна комісія Апарату Національної поліції України приймала рішення від 14 грудня 2015 року відносно позивача.

Відповідно до протоколу ОП № 30/12/15-01, атестаційною комісією, яка приймала рішення відносно позивача 30 грудня 2015 року, є Центральна апеляційна атестаційна комісія.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши всі матеріали справи, звертає увагу на те, що зазначення судом першої інстанції неповних (помилкових) назв відповідачів 2 та 3 не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, оскільки дослідивши повно матеріали справи, судом встановлена саме незаконність проведення самої атестації позивача, а тому доводи представника відповідача 1 відносно того, що судом першої інстанції були скасовані рішення тих суб'єктів владних повноважень, які не виносили рішення від 14 грудня 2015 року та від 30 грудня 2015 року, є необґрунтованими, а тому суд не бере їх до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе замінити в абзаці 3 резолютивної частини постанови суду відповідача Апеляційну атестаційну комісію північного регіону на Центральну апеляційну атестаційну комісію.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачі 1 та 4 були присутні у судовому засіданні суду першої інстанції, знали про яких відповідачів йде мова, подавали заперечення на позовну заяву, а отже, усвідомлювали, що заявлені вимоги стосуються саме оскаржуваних рішень відповідачів 3 та 4.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції направлялися судові повістки про виклик до суду відповідачів 3 та 4, проте конверти поверталися до суду не врученими у зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання», що не дало змоги суду першої інстанції встановити правильну назву атестаційних комісій, які виносили відносно позивача рішення.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Національної поліції України виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Так, представник апелянта, а саме - відповідача 1, звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав обов'язок виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу на відповідача 1, оскільки в даному випадку, така виплата є в компетенції відповідача 4 - Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Колегія суддів з даного приводу звертає увагу на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), згідно п. 2 розділу ІІ якої, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Враховуючи, що вимоги позивача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від задоволених позовних вимог, судом першої інстанції обґрунтовано та законно задоволено позовні вимоги в цій частині, проте суд першої інстанції помилково поклав обов'язок виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу на відповідача 1, оскільки пунктом 7 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, передбачено, що Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління та утворені в установленому порядку територіальні (у тому числі міжрегіональні) органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.

Наказом НП України № 81 від 07.11.2015 року було затверджено Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Відповідно до п. 7 розділу V цього Положення Департамент захисту економіки НП України є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатку із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, інші печатки та штампи (за потреби), бланки зі своєю повною та скороченою назвами, необхідні для здійснення поточної діяльності.

Беручи той факт, що позивач проходив службу у Департаменті захисту економіки, який має статус юридичної особи, то грошові виплати повинні здійснюватися саме цим Департаментом, а тому суд першої інстанції помилково поклав обов'язок виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу на відповідача 1. Таким чином, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року - змінити.

Абзац 3 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року змінити та викласти його у наступній редакції: « 3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної апеляційної атестаційної комісії від 30.12.2015 року щодо прийняття рішення про звільнення зі служби через службову невідповідність старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 - М-118876)».

Абзаци 6 та 7 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року змінити, а саме викласти їх у наступній редакції: « 6. Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 М-118876) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 615 грн.

7. Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення із Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює 6 615 грн. та поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії хабарництву Управління захисту економіки в Київській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 15.02.2016 року».

В решті постанову суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 06.03.2017 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Літвіна Н. М.