Справа № 524/12049/14-а
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 р.Справа № 524/12049/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Кононенко З.О. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.12.2016р. по справі № 524/12049/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідатора з припинення діяльності в районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів Бончака Степана Антоновича

про визнання неправомірною бездіяльності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до Ліквідатора з припинення діяльності в районних у місті Кременчуці рад та їх виконавчих комітетів Бончака Степана Антоновича (далі - відповідач), в якому просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та не виплати йому, під час роботи у нього, грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати. Зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати та надати суду звіт про виконання судового рішення.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність відповідача та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року зазначену постанову скасовано та прийнято нову - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.02.2016 року постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2015 р. та Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.12.2016 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою та законною, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 07.03.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 22.07.1996 р. по 22.08.2006 р. працювала у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука на посаді спеціаліста II категорії, що становить понад 10 років стажу безперервної праці в органах державної влади.

Згідно з розпорядженням заступника голови Автозаводської районної ради N150-о «Про звільнення ОСОБА_1.» від 18.08.2006 р. позивача звільнено з посади у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування та виходом на пенсію з достроковим присвоєнням їй 12 рангу посадової особи місцевого самоврядування поза межами сьомої категорії посад з 22.08.2006 року.

Вважаючи порушеним своє право на отримання грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади понад 10 років в розмірі середньомісячної заробітної плати, ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та зауважує на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно з статтею 34 Закону України «Про державну службу» за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків державним службовцям видається грошова винагорода в розмірі та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №212 від 24.02.2003 року затверджено Порядок видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, пунктом 1 якого встановлено, що грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків видається особам, які пропрацювали безперервно на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку грошова винагорода видається один раз на п'ять років за умови зразкового виконання посадових обов'язків та відсутності порушень трудової дисципліни з урахуванням щорічної оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обов'язків. Винагорода видається, якщо за результатами проведення щорічної оцінки рівень виконання державним службовцем обов'язків та завдань оцінений як «добрий» і «високий». При цьому, повинні враховуватися результати щорічних оцінок за п'ять років.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що в 2006 році щорічна оцінка позивача не проводилась.

Облік часу безперервної роботи кожного працівника на посадах державних службовців в органах державної влади веде кадрова служба зазначених органів. Про видачу грошової винагороди у трудовій книжці працівника робиться відповідний запис. Подання на видачу працівникові грошової винагороди готує безпосередній його керівник після одержання відповідної інформації від кадрової служби.

Згідно з пунктом 3 даного Порядку грошова винагорода видається у таких розмірах: від 10 до 15 років роботи - одна середньомісячна заробітна плата; від 15 до 20 років - дві, від 20 до 25 років - три, від 25 до 30 років - чотири, від 30 років і більше - п'ять, у межах асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 Порядку грошова винагорода керівним працівникам і спеціалістам видається на підставі рішення керівника відповідного органу державної влади, а керівникам органів та їх заступникам - рішення керівника органу вищого рівня.

В даному випадку, керівник відповідача не приймав рішення про спірну виплату.

Також, відповідно до довідки відповідача від 29.11.2016 року кошторисом видатків на ІІІ квартал 2006 року Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука виплата (видача) грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №212 від 24.02.2003 року) не була передбачена.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував практику ВАСУ та не звернув уваги на мотиви та висновки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 09.02.2016 р., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Повертаючи ухвалою від 09.02.2016 року вказану справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій не було досліджено та не надано належної оцінки тому, чи була проведена щорічна оцінка та чи було передбачено кошторисом видатків на ІІІ квартал 2006 року Автозаводської районної ради м. Кременчука виплату зазначеної грошової винагороди.

На виконання вимог зазначеної ухвали, в ході розгляду справи досліджено та встановлено, що щорічна оцінка позивача не проводилась, а кошторисом видатків на ІІІ квартал 2006 року Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука виплата (видача) грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків (згідно Постанови Кабінету Міністрів України №212 від 24.02.2003 року) не була передбачена.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.12.2016р. по справі № 524/12049/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Кононенко З.О. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2017 р.