Справа № 826/4480/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4480/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Парінова А.Б.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Атестаційної комісії №5 Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Атестаційної комісії №5 Головного управління Національної комісії в Київській області та просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 19.02.2016 року №80 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, інспектора Володарського відділу поліції;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області поновити на посаді старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області на його користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.02.2016 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що його звільнення із займаної посади є протиправним, оскільки проведено всупереч нормам чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання,вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази наїх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 19.12.2005 року, а з 07.11.2015 року був призначений на службу в Національну поліцію України.

Загальний стаж його роботи в правоохоронних органах складає 11 років 01 місяців 15 днів.

Наказом начальника Головного управління національної поліції в Київській області №80 о/с від 19.02.2016 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» на підставі п.п. 5 п. 1 ст. 77 ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) з посади старшого лейтенанта поліції Головного управління через службову невідповідність.

Вважаючи своє звільнення незаконним, а оскаржуваний наказ відповідача таким, що винесений з порушенням процедури, встановленої законодавством, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений зі служби в поліції через службову невідповідність правомірно, оскільки за результатами атестації атестаційна комісія дійшла висновку про невідповідність позивача займаній посаді, а тому підстави до задоволення позовних вимог відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII.

Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у ст.ст. 49, 61 Закону №580-VIII. До таких вимог належать, зокрема, досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість, завданням атестування, згідно з ч. 1 ст. 57 Закону №580-VIII, є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 ст.57 Закону №580-VIII визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належать: призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у ч. 2 ст. 57 Закону №580-VIII, суперечить ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону №580-VIII рішення про проведення атестування, приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Поряд із Законом №580-VIII правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників визначаються також положеннями Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 № 4312-VI.

Так, статтею 1 цього Закону визначено, що атестація працівників - це процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестації не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Положеннями частин першої та третьої статті 13 вказаного Закону передбачено, що атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. В разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що метою проведення атестації з будь-яких зазначених у статті 57 Закону №580-VІІІ підстав є вирішення питання про залишення у той чи інший спосіб особи на службі, і лише як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку із службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був прийнятий на службу в поліцію на посаду інспектора Володарського ВП ГУНП в Київській області з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання «старшого лейтенанта поліції» на підставі його заяви від 07.11.2015.

Таким чином, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 580-VІІІ, шляхом видання наказу № 1 о/с від 07.11.2015 про призначення на посаду в органах поліції за його згодою.

При цьому, зазначеним наказом було вирішено питання щодо його відповідності вимогам поліцейського, які передбачені Законом України № 580-VІІІ.

Крім того, наведений вище наказ не містить жодних застережень про тимчасовість призначення ОСОБА_3 на посаду інспектора Володарського ВП ГУНП в Київській області.

Окремо суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що позивач пропрацював на посаді інспектора Володарського ВП ГУНП в Київській області менше одного року, питання про призначення його на вищу посаду, переведення на нижчу посаду або притягнення до відповідальності в межах дисциплінарної процедури відповідачем не вирішувалось.

В свою чергу, Вищий адміністративний суд України в пп.1 п.13 в Постанові Пленуму «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації» від 29.09.2016 №11 зазначив, що Положення статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, не суперечать положенням Закону, а тому поширюються на відносини з атестування поліцейських.

Таким чином, рішення про призначення атестації працівника одразу ж після прийняття його на роботу (службу в поліції) безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення позивача на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження є незаконним.

Крім того, Вищий адміністративний суд України зазначив про те, що положення частини другої статті 57 Закону № 580-VІІІ необхідно розуміти таким чином, що закріплений у ній перелік підстав атестування поліцейських є вичерпним. Положення частини четвертої статті 57 Закону про те, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв'язку з положенням частини другої статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

Водночас, Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 23 листопада 2015 року №16 з урахуванням наказу від 21.12.2015 року №68 про внесення змін до наказу від 23.11.2015 року №16, прийнято рішення про проведення атестування та створення атестаційних комісій Головного управління Національної поліції в Київській області, яким створено 6 атестаційних комісій та затверджено їх персональний склад, що став підставою для проведення атестування позивача, не містить списку поліцейських, які підлягають такому атестуванню та конкретної підстави призначення такого атестування.

Крім того, положеннями частини третьої статті 57 Закону України № 580-VІІІ встановлено, що атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції № 1465, у Національній поліції України створюються атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України.

Однак, як вставлено в ході судового розгляду справи, персональний склад атестаційної комісії, яка здійснювала атестацію позивача, визначено без погодження персонального складу атестаційної комісії у відповідності до приписів пункту 2 розділу ІІ Інструкції № 1465 з Національною поліцією.

Таким чином, на переконання колегії суддів відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено наявності правових підстав до проведення атестування позивача, так само як і дотримання визначеної законом процедури такого оцінювання.

Стосовно висновків атестаційної комісії та посилань апелянта на невідповідність позивача займаній посаді, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами пункту 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465 (далі - Інструкція № 1465), атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Як вбачається з протоколу засідання атестаційної комісії, атестаційна комісія діяла з порушенням вимог статті 57 Закону України № 580-VIII та пункту 16 розділу IV Інструкції № 1465, а саме: не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала повноту виконання ним функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо. Висновок (рішення) комісії є абсолютно невмотивованим і не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Так, під час атестації позивача члени атестаційної комісії досліджували лише стандартний пакет документів, перелічений у формі бланку (декларацію про доходи; послужний список; інформаційну довідку; висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII, інформацію з відкритих джерел).

При цьому, рішення (висновок) атестаційної комісії не містить висновків щодо обставин, передбачених пунктом 16 розділу ІV Інструкції, та факту відповідності позивача вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді.

Так само протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) не містять жодних мотивів чи обґрунтувань, які покладено в основу твердження комісії про службову невідповідність позивача.

Негативна оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, що надана атестаційною комісією, не узгоджується з доказами про позитивну оцінку щодо цього ж поліцейського. Оскільки висновки атестаційної комісії спростовуються самим фактом прийняття позивача на службу до поліції в порядку переатестування з присвоєнням спеціального звання, матеріалами його особової справи та відомостями, що викладені в атестаційному листі позивача.

Так, за висновком безпосереднього керівника - начальника Володарського ВП ГУНП в Київській області, ОСОБА_3 відповідає займаній посаді.

Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про протиправність наказу відповідача від 19.02.2016 року №80 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції у запас Збройних Сил України та необхідності поновлення позивача на відповідній посаді.

Відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто з 18.02.2016 і по день прийняття рішення.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.02.2017 №103 (а.с. 144), середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_3 складає 4925 грн., а середньоденне грошове забезпечення - 158,87 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу за період з 19.02.2016 по 02.03.2017 складає 257 календарних днів, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу становить 40 829,59 грн. (158,87 грн. х 257 днів).

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Натомість, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, що зумовило винесення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, - з огляду на що колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.41,160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, Атестаційної комісії №5 Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 19.02.2016 року №80 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, інспектора Володарського відділу поліції.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області поновити ОСОБА_3 на посаді старшого лейтенанта поліції.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.02.2016 року у розмірі 40 829 (сорок тисяч вісімсот двадцять дев'ять) гривень 59 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2017 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Парінов А.Б.

Мамчур Я.С