Справа № 754/5986/16-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/5986/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Галась І.А.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Чаку Є.В.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії стосовно відмови у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із вставленням інвалідності третьої групи в наслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи в наслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги з доданими до неї документами, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийняти відповідне рішення, у задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач Міністерство оборони України, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР. В період з 1987 року по 1989 рік та в період з 21 жовтня 1987 року по 15 лютого 1989 року був учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується довідкою Деснянського районного у м. Києві Військового комісаріату від 02 червня 2015 року та копією військового квитка.

У 1988 році позивач, виконуючи бойове завдання, отримав контузію головного мозку. Даний факт підтверджено витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 15 вересня 2014 року № 2697 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. У ОСОБА_1 встановлено контузію, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки МСЕК Серії АВ № 0091919 від 01 жовтня 2014 року позивачу було встановлено III групу інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії та пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

08 червня 2015 року, з метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, ОСОБА_1 звернувся до Київського міського військового комісаріату з відповідною заявою та надав копії необхідних документів.

Листом від 26 червня 2015 року Департамент Фінансів Міністерства оборони України проінформував Київський міський військовий комісаріат, що за результатами розгляду документів ОСОБА_1 підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає. Як на причину відмови в виплаті грошової допомоги посилається на те, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України не здійснюється.

Листом від 24 березня 2016 року Київський міський військовий комісаріат повідомив позивача, що йому відмовлено в призначенні грошової допомоги.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства оборони України в особі його Міністра, а на Департамент фінансів Міністерства оборони України покладено обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (Міністерства оборони) розпорядниками нижчої ланки.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Повертаючи без реалізації документи ОСОБА_1 , Міністерство оборони України зазначило, що вони направлені до неналежної особи. Такий висновок апелянт обґрунтував тим, що надіслані документи підтверджують проходження ОСОБА_1 військової служби та звільнення із Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР. Посилаючись на ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок, затверджений постановою № 975) апелянт зазначив, що Міністерство оборони України не здійснює виплату одноразової грошової допомоги особам, які звільнилися з прикордонних військ.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців Державної прикордонної служби України та компенсаційної виплати у випадку заподіяння шкоди майну військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України чи їх близьким родичам.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця Державної прикордонної служби України здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у відповідності до ч. 9 ст. 163 вказаного Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок не лише Міністерства оборони України, а й інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення. Забезпечення діяльності органів Державної прикордонної служби України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, через державне оборонне замовлення та закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Відповідно до п. 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 399/2011 (далі Положення), Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Виходячи із основних завдань Адміністрації Державної прикордонної служби України, визначених у п. 3 Положення та визначення поняття головного розпорядника коштів, наведеного у ст. 22 Бюджетного кодексу України, а також враховуючи пп. 14 п. 11 Положення, колегія суддів приходить до висновку про те, що Адміністрації Державної прикордонної служби України є головним розпорядником коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Державної прикордонної служби України та за рахунок яких, згідно зі ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплачується одноразова грошова допомога.

Вирішуючи питання про наявність правового зв`язку між Державною прикордонною службою України та ОСОБА_1 який проходив службу Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, колегія суддів виходить із такого.

У відповідності до п. 3 розділу ІХ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ України, створюється на їх основі, у тому числі матеріально-технічній базі, у межах штатної чисельності та фінансування за станом на 01 січня 2003 року.

У свою чергу Прикордонні війська України, згідно з п. 1 Положення про порядок комплектування, військового, матеріально-технічного і фінансового забезпечення Прикордонних військ України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 04 листопада 1991 року № 1781-XII, створюються на базі Прикордонних військ СРСР, дислокованих на території України.

Відповідно до наданих письмових пояснень Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с. 32) встановлено, що позивач дійсно в 1987 1989 роках проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР, та був звільнений з цієї військової частини в запас.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

До системи таких гарантій належать зокрема, право на пенсійне забезпечення та виплата одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Положеннями п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» було установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, як військова служба в Державній прикордонній службі, так і дійсна військова служба у прикордонних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР.

Зазначене свідчить про те, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальних захист із особами, які проходили службу у Державній прикордонній службі України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що питання про можливість призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», повинно вирішуватись у порядку та на умовах, передбачених для військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Разом з тим, Київський міський військовий комісаріат не вірно визначив головного розпорядника коштів, до повноважень якого належить прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

У даному випадку органом, уповноваженим приймати рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є саме Адміністрація Державної прикордонної служби України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що Міністерство оборони України при розгляді документів ОСОБА_1 , що надійшли від Київського міського військового комісаріату, не порушило права позивача на отримання одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог пред`явлених до Міністерства оборони України розглянути заяву про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги у разі отримання каліцтва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 26 січня 2017 року та є підставами для її скасування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 10 березня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Чаку Є.В.

Ганечко О.М.