Справа № 229/180/17
Суддя: Петров Є. В.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/229/18/2017
П О С Т А Н О В А

10 березня 2017 року м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Петрова Є.В.

при секретарі судового засідання - Пивовар В.О.

за участі представника відповідача - Михайлішіної С.В.,

розглянувши в судовому засіданні у приміщенні Дружкіського міського суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області, про зобов'язання відновити виплату пенсії та виплати заборгованості зі сплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

18 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка, в якому просить визнати зобов'язати Управління Пенсійного фонду у м. Дружківка відновити виплату пенсії у повному обсязі з моменту припинення її виплати та сплати заборгованості по пенсії з вересня 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що позивач здобув право на отримання пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, серія НОМЕР_3, яке видано Пенсійним фондом України 13.04.2011 р. 15.09.2016 року позивач зареєструвався за адресою АДРЕСА_1, як тимчасово переміщена особа, що підтверджується довідкою № НОМЕР_2. Того ж позивач став на облік в Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка. Відповідно до ст. 13 закону України «Про пенсійне забезпечення», позивачу була призначена пенсія за віком на пільгових умовах, яка сплачувалась до вересня 2016 року.

Однак з вересня 2016 року відповідач перестав виплачувати позивачу належну пенсію. Ніяких попереджень, або повідомлень з посиланням на причину таких незаконних дій з позбавлення позивача пенсії, відповідачем не було надано.

19 грудня 2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою, у якій вимагав пояснити причини невиплати пенсії, а також погасити заборгованість. На що не отримав відповіді, і заява залишилась без задоволення.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав

Представник Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецькій області у судове засідання з'явилась. Надала суду заперечення проти позову, просила відмовити у задоволенні позову, підтримала заперечення проти позову. Не заперечувала, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа, не заперечувала, що позивачу виплату пенсії припинено автоматично за результатом обміну інформації щодо переміщених осіб з органами соціального захисту населення. У запереченнях відповідач вказав, що відповідно до листа УСЗН від 04.01.2017 року № 01-12/79-07 позивачу скасовано Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.09.2016 року № НОМЕР_2 на підставі п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365. Відповідно до , факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Оскільки, довідку скасовано, то і позивач не перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та не є внутрішньо переміщеною особою. На підставі викладеного та керуючись нормативно-правовими актами, відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу.

Згідно з ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, та оглянувши матеріали пенсійної справи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки № НОМЕР_2 від 15.09.2016 року ОСОБА_2 перебував на обліку внутрішньо переміщеної особи. Згідно матеріалів пенсійної справи, показань ОСОБА_2, позивач перебув на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області як внутрішньо переміщена особа з 16.09.2016 року. З вересня 2016 року виплата пенсії припинена у зв'язку з не підтвердженням місця фактичного проживання відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року №365.

За обставинами справи між сторонами виник спір щодо законності дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 16 вересня 2016 року.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У від 09.07.2003 року передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії позивачу призупинено у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

Припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в ОСОБА_2 України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно копії довідки Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради № НОМЕР_2 від 15.09.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої на ім'я позивача, строк дії цієї не вказано.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до статті 1 Конституція України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 6 -11, 71, 161, 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області, про зобов'язання відновити виплату пенсії та виплати заборгованості зі сплати пенсії задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області відновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, з 15 вересня 2016 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд Донецької області.

Суддя: Є. В. Петров