Справа № 817/1555/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" лютого 2017 р. Справа № 817/1555/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача Никонця Д.А.,

представника відповідача Поліщука Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "31" жовтня 2016 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року до Рівненського окружного адміністративного суду звернулося Публічне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ» з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про скасування постанови №000059 від 20.09.2016 про накладення штрафу в сумі 1450,00 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "РІВНЕАЗОТ" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Управління Держпраці у Рівненській області у зв'язку з отриманим на Урядову гарячу лінію звернення від первинної профспілки працівників ПАТ «Рівнеазот» - «Хімік Рівненщини» про несвоєчасну виплату заробітної плати та скорочення працівників, на підставі наказу №489 від 22.08.2016 та направлення на перевірку №531-Н/01-26 від 22.08.2016 у період з 23.08.2016 по 02.09.2016 провело позапланову перевірку Публічного акціонерного товариства «Рівнеазот» з питань додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування.

За результатами перевірки відповідач склав акт перевірки додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 14А/04-16 від 02.09.2016 року (а.с.9-11).

Перевіркою встановлено порушення позивачем частини 2 статті 49-4 КЗпП України, а саме надання власником професійним спілкам інформації про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, строки проведення звільнень з порушенням строків про їх інформування.

Як зазначено в акті перевірки, інформацію про вивільнення працівників підприємства у зв'язку зі скороченням штату в порядку ч.2 ст. 49-4 КЗпП України, надано Голові первинної профспілкової організації працівників ПАТ «Рівнеазот» - ОСОБА_5 та голові первинної профспілки працівників ПАТ «Рівнеазот» «Хімік Рівненщини» - ОСОБА_6 одночасно з ознайомленням працівників підприємства про скорочення відповідно до наказу від 03.06.2016 №486 терміном, що менше трьох місяців до початку скорочення.

Крім того, перевіркою встановлено порушення ПАТ «Рівнеазот» частини першої та другої статті 115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» щодо строків виплати заробітної плати.

В зв'язку з тим, що при проведенні перевірки позивача встановлено порушення ним частини 2 статті 49-4 КЗпП України, частини 1 та 2 статті 115 КЗпП України, начальник Управління Держпраці у Рівненській області прийняв постанову № 000059 від 20.09.2016 року, відповідно до якої на підставі абзацу 6 частини 2 статті 265 КЗпП України на позивача накладено штраф в сумі 1450 грн (а.с.12).

Щодо порушення вимог ч.2 ст. 49-4 КЗпП України.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства, прийнятих відповідно до нього.

Управління Держпраці у Рівненській області в Акті перевірки №14А/04-16 вказало, що власник або уповноважений ним орган підприємтва надав професійним спілкам інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, строки проведення звільнень з порушенням строків про їх інформування, пізніше трьох місяців.

Частиною 2 ст. 49-4 КЗпП України передбачено, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

В свою чергу акт перевірки від 02.09.2016 року 14А/04-16 не містить жодних вказівок щодо не проведення консультацій з професійними спілками, тобто перевіркою не встановлено порушення вказаних положень.

Частина 2 статті 49-4 КЗпП України не визначає конкретних строків надання професійним спілкам інформації з приводу ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форм власності або часткового зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників. Зокрема, вказана стаття визначає, що відповідні заходи (ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва) можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

Оскільки термін «завчасно» не має чіткого визначення часових меж, тому в даному випадку є підстави дійти висновку, що ПАТ «РІВНЕАЗОТ» належно виконало свої обов'язки визначені ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України. Зокрема, як вказано в Акті перевірки інформацію про вивільнення працівників підприємства у зв'язку зі скороченням штату надано профспілковим організаціям одночасно з ознайомленням працівників підприємства про скорочення, тобто не пізніше ніж за два місяці до скорочення, а отже вчасно.

Суд першої інстанції зазначив, що ПАТ «РІВНЕАЗОТ» повинно було не пізніше як за три місяці надати професійним спілкам інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, строки введення звільнень з посиланням на Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності"

Частиною третьою ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" визначено, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин еономічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, організацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням і зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Проте Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" є спеціальним законом, що визначає особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок і не належить до законодавства про працю.

Стаття 3 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" встановлює, що дія цього Закону поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об'єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об'єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування.

Таким чином, сукупний аналіз вказаних вище положень дає можливість прийти до висновку, що Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" є частиною законодавства про профспілки, однак не належить до законодавства про працю, а тому за порушення його положень юридична особа не може бути притягнута до відповідальності на підставі статті 265 Кодексу законів про працю України.

Загальні підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця передбачено у ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. До них належать, зокрема, зміни в організації виробництва та праці, серед них ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП).

Вивільнення працівників провадиться в порядку, встановленому ст. 49-2 КЗпП. Про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Частина 3 ст. 49-2 КЗпП та п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.91 р. № 803-ХІІ (далі - Закон № 803) зобов'язують роботодавця водночас із попередженням працівника про наступне вивільнення повідомляти про це і державну службу зайнятості за місцем його реєстрації як платника страхових внесків із зазначенням професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці працівника, якого заплановано вивільнити. Звітність про заплановане вивільнення працівників подається до державної служби зайнятості за формою № 4-ПН (план), затвердженою наказом Мінпраці від 19.12.2005 р. № 420.

Розірвання трудового договору з працівником - членом первинної профспілкової організації з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП (крім випадку ліквідації підприємства), відповідно до ч. 1 ст. 43 цього Кодексу може провадитися лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), членом якої є цей працівник.

Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця установлено ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.99 р. № 1045- XIV і ст. 43 КЗпП.

Роботодавець має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Приймаючи оскаржувану постанову № 000059 від 20.09.2016 року відповідач виходив з відображеного в Акті перевірки факту порушення ПАТ «РІВНЕАЗОТ» вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, а саме інформацію про вивільнення працівників підприємства у зв'язку із скороченням штату надано профспілковим органам одночасно з ознайомленням працівників підприємства про скорочення відповідно до наказу від 03.06.2016 року № 483 терміном, що менше трьох місяців до початку скорочення.

При цьому територіальним органом Держпраці не було враховано таке.

Так, ще в травні 2012 року на ПАТ «РІВНЕАЗОТ» припинило виробництво адипінової кислоти у зв'язку з відсутністю попиту на дану продукцію на національному та світовому ринках, і як наслідок нерентабельністю виробництва. Тривалий час ПАТ «РІВНЕАЗОТ» не здійснювало заходів щодо консервації обладнання та скорочення штату.

Проте, у 2016 році внаслідок тривалого впливу інфляційних процесів, підвищення цін природного газу, а також зважаючи на істотне зниження попиту на мінеральні добрива, відбулось різке погіршення фінансового стану підприємства. Позивач з метою стабілізації фінансового становища та забезпечення своєчасної виплати заробітнної плати іншим працівникам ПАТ «РІВНЕАЗОТ» було вимушене вчинити екстрені кроки у тому числі і скорочення штату працівників цехів адипінового виробництва.

Саме через раптовість прийняття рішення, інформацію про вивільнення працівників підприємства у зв'язку зі скороченням штату, було надано Голові первинної профспілкової організації працівників ПАТ «РІВНЕАЗОТ» ОСОБА_5 та Голові первинної профспілки працівників ПАТ «РІВНЕАЗОТ»-«Хімік Рівненщини» ОСОБА_6 одночасно з ознайомленням працівників підприємства про скорочення відповідно до наказу від 03.06.2016 року № 483.

При цьому, варто зазначити, що ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, про порушення якої вказано в оскаржуваній постанові, визначає, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного наданні професійиим спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення.

Тобто, виходячи з положень вказаної статті роботодавець зобов'язаний інформувати профспілкові органи саме про зупинення діючого виробництва, що тягнуть за собою скороченні чисельності або штату працівників.

Проте Управлінням Держпраці у Рівненській області при прийнятті оскаржуваної постанови про складення штрафу № 000059 від 20.09.2016 р. не було враховано ту обставину, що безпосереднє виробництво адипінової кислоти зупинено на ПАТ «РІВНЕАЗОТ» протягом досить тривалою часу і вказані обставини були відомі представникам профспілкових органів.

Таким чином, наказом від 03.06.2016 року № 483 ПАТ «РІВНЕАЗОТ», ознайомлюючи працівників підприємства про скорочення, лише повідомляло профспілкові орган про факти майбутнього вимушеного вивільнення працівників, оскільки безпосередня зупинка виробництва цехів у яких вони працювали відбулася вже досить давно, а тому твердження управління Держпраці у Рівненській області про порушення товариством вимог ч. 2 ст. 49-4 КзПП України є безпідставними.

Колегія суддів наголошує, що у відповідності до положень ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ст. 43 КЗпП України професійна спілка погодилась із необхідністю проведення такого скорочення, про що надана відповідна згода на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, пропозицій про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників професійна спілка надала, отже в даному випадку не відбулося жодного порушення а ні прав профспілковій органів, а ні прав працівників.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про порушення позивачем строку інформування профспілки про звільнення працівників та про правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Щодо встановленого порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України.

Згідно з ч. 5 ст. 97 КЗпП України та ч. З ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Статтею 115 КЗпП України передбачені строки виплати заробітної плати, а саме: заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

В акті перевірки зазначено, що Колективний договір між адміністрацією і профспілковим комітетом ПАТ «РІВНЕАЗОТ» на 2013-2014 рр., схвалений на конференції трудового колективу ПА «РІВНЕАЗОТ» 19 грудня 2012 року, протокол № 8. Пунктом 8.1.16. розділу 8 Колективного договору ПАТ «РІВНЕАЗОТ», визначено, що виплата заробітної плати проводиться двічі на місяць не пізніше 5-7 та 20-22 числа щомісячно.

Упродовж березня-червня 2016 року підприємством дійсно було допущено відхилення від встановлених строків виплати заробітної плати. Водночас, такі зміни встановлених строк обумовлені об'єктивними факторами.

Зокрема, ПАТ «Укртрансгаз» упродовж лютого-квітня 2016 року направлено на адресу ПАТ «РІВНЕАЗОТ» повідомлення про відключення від газопостачання (№ 2 від 08.02.2016 року, № від 15.03.2016 року, б/н від 28.03.2016 року). Варто наголосити, що природний газ є основної сировиною, а за його відсутності виробництво мінеральних добрив, як і вся виробнича діяльність ПАТ «РІВНЕАЗОТ» є неможливою.

Саме тому, у травні 2016 року ПАТ «РІВНЕАЗОТ» було вимушене повністю зупинити виробництво, що в свою чергу призвело до ще більшого погіршення фінансового становища підприємства.

З матеріалів справи убачається, що на момент розгляду справи судом першої інстанції у ПАТ «РІВНЕАЗОТ» була відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати.

Приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою № 000059 від 20.09.2016 року територіальний орган Держпраці, як підставу для накладенні штрафу, вказав абзац 6 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Нормами ст. 265 КЗпП України встановлено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно із чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі:

- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявленні юрушення.

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абз. 2-5 - ч. 2 цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

У даному випадку Управління Держпраці у Рівненській області приймаючи оскаржувану постанову № 000059 від 20.09.2016 р. застосувало до ПАТ «РІВНЕАЗОТ» фінансову санкцію у розмірі 1450,00 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, на підставі абзацу 6 частини 2 атті 265 КЗпП України. Однак такий підхід до застосування положень статті 265 КЗпП України є протиправним, оскільки відповідальність за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, передбачена абзацом З частини 2 статті 265 КЗпП України, при цьому чітко визначено, що таке порушення встановлених строків виплати заробітної плати повинно бути більш як за один місяць.

Абзацом 6 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено відповідальність за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абз. 2-5 - ч. 2 цієї статті, тобто оскільки абзацом 3 вже передбачено відповідальність за порушення положень ст. 115 КЗпП України, то таке порушення не може бути віднесено до інших порушень трудового законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з утриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення дія; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суть принципу пропорційності полягає в тому, що при прийнятті рішень цей суб'єкт владних повноважень має діяти з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дії).

Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу, досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:

1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти;

2) якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження лають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей;

3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі» засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з наведених вище обставин, на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваної постанови № 000059 від 20.09.2016 року у ПАТ «РІВНЕАЗОТ» була відсутня будь-яка заборгованість з виплати заробітної плати, при цьому всі виплати проводяться своєчасно. Водночас правлінням Держпраці в Рівненській області при накладенні штрафу на товариство, не було взято до уваги, що на момент вчинення порушення строків виплати заробітної плати ПАТ «РІВНЕАЗОТ» знаходилося у скрутному фінансовому становищі, оскільки у зв'язку з обмеженням газопостачання було вимушене зупинити на тривалий час виробництво продукції. Затримка виплати заробітної плати пов'язана з відсутністю обігових коштів, інфляційними процесами в економіці держави та як наслідок відсутністю можливості займатися господарською діяльністю.

Згідно зі статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтовани. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені судовому засіданні.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" задовольнити. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "31" жовтня 2016 р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області №000059 від 20.09.2016 року про накладення штрафу в сумі 1450,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області на користь Публічного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" 2893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 00 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" березня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Публічне акціонерне товариство "РІВНЕАЗОТ" м.Рівне - 17,33017

3- відповідачу/відповідачам: Управління Держпраці у Рівненській області вул.Лермонтова,7,м.Рівне,33028

4-третій особі: - ,