Справа № 761/22350/16-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 березня 2017 року м. Київ К/800/6496/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» до управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,

встановив :

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, (далі - Порядок № 256), а саме: не реєстрації за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року додаткових зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по м. Бровари та не надсилань за вказаний період інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому управлінню Броварської міської ради. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі - 376793 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Судами встановлено, що 01 січня 2015 року між державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця», що є платником податку на прибуток на загальних умовах, в особі начальника відокремленого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень ОСОБА_1, з однією сторони, та управлінням праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області в особі начальника ОСОБА_2, діючого на підставі Положення про управління, з другої сторони, був укладений договір №ПЗ/ДН-1-155000/НЮ про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 2.4 Договору платник зобов'язується щомісячно відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 та від 29 січня 2003 року № 117 приймати від Перевізника акти звіряння розрахунків за надані послуги по перевезенню пільгової категорії населення за формою № 3 - Пільга, розрахунки сум фактично перевезених пільговиків м. Бровари за формою № 2 - Пільга. У п'ятиденний строк здійснювати розрахунки з Перевізником за компенсаційні виплати по перевезенню пільгових категорій населення, після надходження коштів субвенцій державного бюджету на рахунок міського бюджету, в межах встановлених на ці цілі бюджетних призначень.

За період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року залізницею було надано послуги по перевезенню пільгових категорій громадян м. Бровари на суму - 970 319,50 грн, яку управлінням праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області відшкодовано в розмірі, наявної і виділеної, на ці потреби суми коштів. Акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги щомісячно складались і надсилались на адресу відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважав, що оскільки сума, яка підлягає відшкодуванню управлінням праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, перевищує розмір затверджених на вказаний період субвенцій та у справі наявні докази надсилання відповідачем інформації щодо додаткових зобов'язань до фінансового органу, а саме: акти звіряння розрахунків за надані послуги, що містять інформацію про фактично нараховані суми, з відмітками фінансового органу про їх прийняття, то помилковим є висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог пункту 6 Порядку № 256, а відповідно і допущену ним бездіяльність щодо не реєстрації за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по м. Бровари, та не надсилань інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Броварської міської ради.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо стягнення витрат на перевезення залізницею пасажирів, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зобов'язання за договором про розрахунки за надані послуги по перевезенню виконано відповідачем у межах коштів, передбачених на зазначену мету у місцевому бюджеті та визначених договором між сторонами. Заборгованість, що виникла, зумовлена відсутністю відповідного бюджетного асигнування в розмірі, який перевищує затверджені витрати.

За правилами частини п'ятої статті 102 Бюджетного кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг здійснюються, зокрема, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 Закону України від 4 липня 1996 року № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно з пунктами 2, 3, 5, 8 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів). Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 256 фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі.

Частиною 1 статті 47 Бюджетного кодексу України закріплено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів; порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3, 4 статті 48 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України. Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Тобто, загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Оскільки відповідачем належним чином виконано свої зобов'язання в межах затверджених субвенцій, то відсутні підстави для стягнення з управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» витрат на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року в сумі - 376793,50 грн.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 вересня 2016 року (справа 21-5853а15).

У касаційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Зазначає, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади. Відсутність коштів для належного виконання грошового зобов'язання не може бути визнана обставиною, що звільняє від відповідальності (форс-мажорною обставиною), незалежно від підстав її виникнення. Чинним законодавством України не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов'язання за укладеними договорами, проте це не може бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань за укладеними договорами.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» до управління праці та соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак