Справа № 574/1348/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 р. Справа № 574/1348/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Буринського районного суду Сумської області від 30.01.2017р. по справі №574/1348/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій органу державної влади протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.10.2016 року;

- зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років як працівнику освіти на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.10.2016 року;

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 06.08.1990 року по 31.08.1991 року працював на посаді викладача духових інструментів Буринської дитячої музичної школи, а з 01.09.1991 року, у зв'язку з реорганізацією музичної школи у Буринську дитячу школу мистецтв - на цій же посаді викладача духових інструментів Буринської дитячої школи мистецтв до 11.10.2016 року. Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте рішенням від 21.10.2016 року відмовлено. Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач виходив з того, що стаж роботи, який дає право виходу на пенсію за вислугу років, становить 1 рік та 26 днів, який враховується лише до 31.08.1991 року, а час його роботи викладачем у дитячій школі мистецтв з 01.09.1991 року не зараховується, оскільки згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 посада викладача в позашкільних навчальних закладах не передбачена. Позивач, не погоджуючись із вказаною відмовою, звернувся до суду з даним позовом.

Постановою Буринського районного суду Сумської області від 30.01.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови в призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язано Буринське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до положень п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 жовтня 2016 року (з дня подання заяви про призначення пенсії).

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Буринського районного суду Сумської області від 30.01.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що оскільки посада, на якій працював позивач в дитячій школі мистецтв, не включена до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, то висновки суду першої інстанції, що вказаний період роботи повинен бути зарахований до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є помилковими.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що позивач з 06.08.1990 року по 31.08.1991 року працював на посаді викладача духових інструментів Буринської дитячої музичної школи, а з 01.09.1991 року по 11.10.2016 року на посаді викладача духових інструментів Буринської дитячої школи мистецтв.

12.10.2016 року позивач звернувся до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 21.10.2016 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, про що повідомлено листом від 25.10.2016 року №3016/03-57.

Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач виходив з того, що стаж роботи, який дає право виходу на пенсію за вислугу років, становить 1 рік та 26 днів, який враховується лише до 31.08.1991 року, а час його роботи викладачем у дитячій школі мистецтв з 01.09.1991 року в цей стаж не зараховується, оскільки згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 посада викладача в позашкільних навчальних закладах не передбачена.

Позивач, не погоджуючись із вказаною відмовою, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки період роботи на посаді викладача духових інструментів Буринської дитячої школи мистецтв повинен зараховуватись відповідачем до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про освіту», до позашкільних навчальних закладів належать: палаци, будинки, центри, станції дитячої, юнацької творчості, учнівські та студентські клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади.

Згідно з ч. 2 ст.54 Закону України «Про освіту», педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники. Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 №433, до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші.)

Статтею 19 Закону України «Про позашкільну освіту» та пунктом 25 Положення про позашкільний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 №433 встановлено, що учасниками навчально-виховного процесу в позашкільному навчальному закладі, зокрема, є педагогічні працівники, психологи, соціальні педагоги, бібліотекарі, спеціалісти, залучені до навчально-виховного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту», педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників", посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей відносяться до категорії педагогічних працівників.

На підставі п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 433 від 06.05.2001 року, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів.

Так, на підставі Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, робота в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах учителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючих навчальною і навчально-виховною частиною, завідуючих філіями, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальних педагогів (організаторів позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичних психологів, педагогів-організаторів, майстрів виробничого навчання, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи дає право на пенсію за вислугою років.

В той же час, згідно вказаного переліку у позашкільних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач у період з 01.09.1991 року по 11.10.2016 року працював посаді викладача духових інструментів Буринської дитячої школи мистецтв, яка Переліком не передбачена.

При цьому, відповідно до положення пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є 2 невід'ємних критеріїв для призначення пенсії за вислугу років, а саме: 1) наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років; 2) посада, що дає право на призначення пенсії повинна бути зазначена у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас, посада на якій працював позивач у період з 01.09.1991 року по 11.10.2016 року не дає права на призначення пенсії за вислугу років.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років, на лист заступника Міністра соціального захисту населення України №01-3/133-02-2 від 01.02.1995, згідно якого повідомляється про поширення Кабінетом Міністрів України на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядку призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою КМУ від 04.11.1999 року №909 без внесення змін до неї (доручення КМУ від 06.01.1995року №397/21), колегія суддів зазначає наступне.

Наявність доручення КМУ від 06.01.1995 № 397/21 без відповідних змін до Переліку не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних закладах освіти.

Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі №419/794/15-а.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років як працівнику освіти на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій відповідача щодо відмови в призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та як наслідок, обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Буринського районного суду Сумської області від 30.01.2017р. по справі №574/1348/16-а не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області задовольнити.

Постанову Буринського районного суду Сумської області від 30.01.2017р. по справі №574/1348/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій органу державної влади протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 09.03.2017 р.