Справа № 826/12265/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 лютого 2017 року № 826/12265/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного

територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни,

Управління державної реєстрації Головного територіального управління

юстиції у м. Києві

треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування рішення

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни (надалі - Відповідач 1), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач 2), треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить: визнати протиправними дії державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частини будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни від 09.12.2013 року, індексний номер 8842877, щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частин будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що дії Відповідачів відносно винесення спірних рішень є протиправними, оскільки вони вчинені всупереч вимогам чинного законодавства та порушують її права як співвласника.

Представник Відповідачів просив відмовити в задоволенні позову, оскільки третіми особами було подано всі документи, а тому спірне рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Представник третіх осіб проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, письмових заперечень на позовну заяву Суду не надав.

У відповідності до ч. 4 ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у м. Києві із заявами про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 19.12.2007 року.

На підставі вказаних заяв 09 грудня 2013 року Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Середою Марією Сергіївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №8842877, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за суб'єктами ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Позивач вважає, що спірне рішення прийнято всупереч вимогам законодавства, а тому підлягає скасування та звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (в редакції станом на грудень 2013 року), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

При цьому, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який набрав чинності 01.01.2012 року та втратив чинність 12.02.2014 року (надалі - Порядок №703) та який станом на монет прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень визначав процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (п. 7 Порядку №703).

У силу положень п. 12 Порядку №703, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком (п. 26 Порядку №703).

Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат (пп. 1 п. 27 Порядку №703).

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до п. 12 Порядку №703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно з приписами пп.10 п.27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2013 року ОСОБА_6 (уповноважена особа ОСОБА_4 та ОСОБА_3) звернулась до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за реєстраційним номером №4302046, а саме щодо реєстрації права власності на будиковолодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В якості документа, що підтверджує право власності заявника подано Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19.12.2007 року по справі №2-о-2-1/07 (надалі - Рішення по справі №2-о-2-1/07).

Як вбачається з резолютивної частини Рішення по справі №2-о-2-1/07, Судом встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях після смерті їх батька ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1) на 29/100 часток будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності по праву спадкування за законом на 29/100 частин будинку АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що в Рішенні по справі №2-о-2-1/07 визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності по праву спадкування за законом на 29/100 частин будинку АДРЕСА_1.

Як вбачається з Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом 27.07.2016 р. реєстраційний номер об'єкта нерухомості 00; об'єкт нерухомого майна Будинковолодіння, складається з 2-х житлових будинків літ. "А" та літ. "Б", об'єкт житлової нерухомості: Так; Загальна площа (кв.м): 277.3, житлова площа (кв.м): 116.2; адресою: АДРЕСА_1.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що дійсно за адресою: АДРЕСА_1 наявні два будинки з позначками літера «А» та літера «Б».

З технічного паспорту, який виготовлено 21.03.2003 р. вбачається, що загальна площа житлового будинку: за літерою «А» по АДРЕСА_1 становить 217,7 м.кв., а з них житлова складає 79,4 кв.м.; за літерою «Б» по АДРЕСА_1 загальна 59,6 м.кв., а з них житлова складає 36,8 кв.м. та з урахуванням літер: «А» і «Б» становить 277,3 м.кв., а з них житлова складає 116,2 кв.м.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що в Рішенні по справі №2-о-2-1/07 визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності по праву спадкування за законом на 29/100 частин будинку АДРЕСА_1, проте в резолютивній частині Рішення суду не зазначено: загальну площу 277.3 кв.м. та житлову площу 116.2 кв.м.; не зазначено в якому із літер «А» чи «Б» визнано право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Позивач в позовній заяві зазначає, що будинок під літерою «Б» по АДРЕСА_1 не прийнято в експлуатацію, проте Відповідачем спірним рішенням зареєстровано за третіми особами право власності на будинок, який не прийнято в експлутацію.

Крім того, Позивач надала суду рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Ковальчук О.Ю., яким 08.12.2015 ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації права власності по АДРЕСА_1, оскільки будівля під літерою «Б» не прийнято в експлуатацію.

Як вбачається з технічного паспорту, який виготовлено 21.03.2003 р. вбачається, що загальна площа житлового будинку: за літерою «А» по АДРЕСА_1 становить 217,7 м.кв., а з них житлова складає 79,4 кв.м.; за літерою «Б» по АДРЕСА_1 загальна 59,6 м.кв., а з них житлова складає 36,8 кв.м. та з урахуванням літер: «А» і «Б» становить 277,3 м.кв., а з них житлова складає 116,2 кв.м.

В Додатку 2.2 розділ ІІІ План будинку поверх 1 літера «Б» технічного паспорту міститься відтиск печатки з написом «Будинок не зданий в експлуатацію».

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

У відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію то право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 381 Цивільного кодексу України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Згідно із статтею 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Як визначено ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Так, згідно з пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнане право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Виходячи з аналізу наведених норм, Суд зазначає, що право власності на житловий будинок, який включає в себе прибудову, та який вважається новоствореною шляхом проведення самочинного будівництва річчю, може бути зареєстроване після прийняття об'єкта в експлуатацію згідно з вказаним Порядком.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що представником третіх осіб до реєстрації заявлено право власності на житловий будинок загальною площею 277,3, кв.м.; спірна прибудова під літерою «Б» загальною площею 59,6 кв.м. є невід'ємною частиною житлового будинку та входить до загальної площі будинку; згідно з даними технічному паспорту, утвореного під час переобладнання.

Оскільки будинок з літерою «Б» по АДРЕСА_1 має об'єкти самочинного будівництва, який не прийнято в експлуатацію, то в даному випадку надання до заяви про реєстрацію права власності на такий об'єкт, декларації про готовність об'єкту до експлуатації є обов'язковим.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, уповноваженою особою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом із заявою про реєстрацію права власності подано лише рішення суду, що набрало законної сили та технічний паспорт, доказів здачі в експлуатацію нерухомого майна (будинка з літерою «Б»), до державного реєстратора не подавалось.

З аналізу матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що Відповідачем в порушення вимог законодавства було прийнято рішення від 09.12.2013 року, індексний номер 8842877, щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частини будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, оскільки законодавством чітко передбачено надання документів, які підтверджують прийняття даного об'єкта (самочинно збудованого та не прийнятого) в експлуатацію.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправними дій державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частини будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни від 09.12.2013 року, індексний номер 8842877, щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частин будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, Суд зазначає наступне.

Пункт 46 Порядку №703 передбачає, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Як встановлено державним реєстратором під час розгляду заяв уповноваженої особи третіх осіб, документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, подані не були.

Відповідно до п. 4 ст.24 цього Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Як встановлено Судом та не спростовано сторонами під час реєстраційних дій третіми особами не було подано повного пакету документів, а тому в даному випадку держаний реєстратор повинен був відмовити в реєстрації права власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни від 09.12.2013 року, індексний номер 8842877, щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частин будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалах Вищого адміністративного суду України: від 07 квітня 2016 року по справі №К/800/27364/14, від 18 травня 2016 р. по справі №К/800/48397/15, від 03.12.2015р. у справі № К/800/24888/15 та від 29.10.2015р. у справі № К/800/26257/15.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначені факти, Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частини будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

3. Скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондар Марії Сергіївни від 09.12.2013 року, індексний номер 8842877, щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме за кожним з них по 29/200 частин будинковолодіння, яке складається з 2-х житлових будинків літ. А та літ. Б, із загальною житловою площею 277,3 кв.м. і житловою - 116,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

4. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1102,42 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук