Справа № 809/161/17
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

"28" лютого 2017 р. Справа № 809/161/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остапюк С.В.,

за участю секретаря Котик Д.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов"язати вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач надавши відповідь на його звернення від 21.11.2016 без жодного правового обґрунтування та жодного посилання на законодавчі акти, грубо порушив його права та інтереси. Вважає, що відповідачем не обгрунтовано розглянуто його звернення від 21.11.2016, щодо неправдивих свідчень свідка у кримінальній справі № 349/1411/14-к. Вважає, що отримані ним відповіді є протиправними та такими що суперечать Конституції України, законам України «Про прокуратуру» та «;Про звернення громадян».

21.02.2017 Прокуратура Івано-Франківської області подала до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вважає, що рішення дії чи бездіяльність прокурора або слідчого під час досудового розслідування можуть бути оскаржені стороною кримінального провадження в порядку визначеному статтей 303 307 Кримінально процесуального кодексу України, до слідчого судді місцевого суду.

В судовому засіданні представник відповідача вказане клопотання підтримав в повному обсязі із підстав в ньому наведених. Просив провадження у справі закрити.

Позивач в судове засідання не з'явився, на адресу суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що позовну заяву підтримує повністю із підстав в ній наведених.

Розгянувши клопотання та заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частина 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Таким чином, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, Кримінально процесуальний кодекс України містить главу 26, яка визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, в тому числі органів досудового розслідування та прокурорів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 за № 6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Враховуючи вищевикладене та положення чинного законодавства України, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах між ОСОБА_2 і Прокуратурою Івано-Франківської області немає відносин влади і підпорядкування в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідач, розглядаючи скаргу від 21.11.2016 та надаючи на неї відповідь, не здійснював владних управлінських функцій відносно позивача, а керувався вимогами кримінально-процесуального законодавства України. Щодо посилання позивача на порушення відповідачем норм Закону України "Про звернення громадян" при надання відповідей на його скаргу, то суд вважає таке безпідставним, оскільки у скарзі від 21.11.2016 відсутні посилання на норми вищезазначеного закону, натомість він керується нормами Кримінального процесуального кодексу України та Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини не мають ознак публічно-правових відносин, оскільки є кримінально-правовими відносинами.

Відповідно, оскарження дії чи бездіяльності при розгляді скарг на дії працівника прокуратури, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини 2 статті 2, пункту 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини 3 статті 110, частини 2 статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони право і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Конституційний Суд наголосив, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Аналізуючи положення вище згаданих норм, та враховуючи вимоги, наведені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, Верховний Суд України неодноразово, в тому числі в постановах від 24 квітня 2012 року (справа № 21-989во10) від 16 вересня 2015 року (справа № 21- 1666а15), вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикцій у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов'язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Згідно із частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладених обставин, позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки дану категорію справ слід розглядати відповідному районному, районному у місті, міському чи міськрайонному суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України, відповідно клопотання Генеральної прокуратури України слід задоволити, а провадження у справі закрити.

Одночасно, суд, в порядку визначеному частиною 2 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України розяснює позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку кримінального судочинства. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Враховуючи наведене, керуючись пункт 1 частини 1 статті 157, статтей 165, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, закрити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Остап'юк С.В.

Ухвала складена в повному обсязі 06.03.2017.