Справа № 818/1662/16
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у закритті провадження у справі
"17" лютого 2017 р. Справа № 818/1662/16
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О. О.,
за участю: секретаря судового засідання Прімової-Крикуненко О. В.,
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМСЬКА АПТЕКА № 2" до Державного реєстратора Нижньосироватської сільської ради Сумського району ОСОБА_4, третя особа: ПАТ "Мегабанк" про зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "СУМСЬКА АПТЕКА № 2" з позовом до Державного реєстратора Нижньосироватської сільської ради Сумського району ОСОБА_4; третя особа: ПАТ «Мегабанк», в якому просить зобовязати відповідача вчинити реєстраційні дії, повязані із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наступних відомостей про нерухоме майно, що належить на праві власності позивачу:
Свої вимоги мотивує тим, що держаним реєстратором без урахування усіх обставин протиправно за наявності усіх необхідних документів відмовлено у вчиненні реєстраційної дії, повязаної із внесенням до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей про припинення обтяження нерухомого майна, оскільки іпотека у даному випадку є припиненою в силу прямої законодавчої норми, зокрема ч.1 ст.53 ЦК України, та чинний Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016р. №553) не містить переліку документів, які необхідно подати заявнику для здійснення державним реєстратором такої дії.
В судовому засіданні представником третьої особи заявлено клопотання про закриття провадження у справі з огляду на те, що даний спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки він випливає із договірних відносин, сторонами іпотечного договору є дві юридичні особи, підстави для припинення договору іпотеки відсутні, факт припинення іпотеки ПАТ «Мегабанк» не визнається та не встановлений судовим рішенням (а.с.77-78).
Представники позивача щодо задоволення заявленого клопотання про закриття провадження заперечили, вказавши, що предметом спору фактично є неправомірність відмови державного реєстратора як суб'єкта владних повноважень у вчиненні реєстраційних дій, які він зобовязаний вчинити згідно із Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.154-155).
Відповідач - державний реєстратор Нижньосироватської сільської ради Сумського району ОСОБА_4, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.151), в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, та зазначає, що Порядком №1127 не передбачено переліку документів, які має подати заставодавець у випадку припинення застави та обтяження на підставі прямої дії закону. При цьому за встановленими процедурами в інших випадках, для припинення обтяжень необхідно подати документ, що підтверджує згоду іпотеко держателя на припинення договору іпотеки. Водночас пунктом 60 цього Порядку визначено, що в разі наявності рішення суду із встановленням факту припинення обтяження виключається необхідність подання документа від іпотекодержтеля на підтвердження його згоди. Відтак за відсутності такої згоди чи рішення суду про припинення іпотеки відповідач не мав права вчиняти реєстраційні дії, які просило вчинити ТОВ «Сумська аптека №2» (а.с.72).
Вислухавши думку осіб, які зявились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі не підлягає закриттю.
Частиною першою ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України). Цю норму слід розуміти в системному зв'язку із частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів юридичних та фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.
Згідно з ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Частиною першою ст.3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
У випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.
У позовній заяві ТОВ «Сумська аптека №2» не ставить вимогу про встановлення судом факту припинення іпотечних договорів, а вказує на протиправність відмови держаного реєстратора вчинити реєстраційну дію згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016р. №553), за наявності усіх обставин та документів, що мають значення для прийняття рішення про проведення державної реєстрації, та посилається на відсутність необхідності подання на реєстрацію разом з іншими документами рішення суду про припинення іпотеки.
При цьому, суд зазначає, що умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" №1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-VI).
Частиною першою статті 2 Закону №1952-VI встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори) (ч.1 ст.6).
Відповідно до ч.3 статті 10 Закону №1952-VI державний реєстратор, серед інших повноважень, в тому числі:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч.1 ст.11 цього ж Закону).
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки суб'єктний склад спірних відносин свідчить про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний із здійсненням державним реєстратором владних управлінських функцій при прийнятті рішень про відмову у держаній реєстрації нерухомого майна, відтак даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений КАС України.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що визнання державою фактів виникнення, зміни та припинення прав на нерухоме майно являється владною управлінською функцією, правом здійснення якої у визначених Законом випадках - наділені державні реєстратори, які при реалізації свої повноважень виступають суб'єктом владних повноважень, а отже, підстав розгляду цієї справи у межах заявлених позовних вимог за правилами господарського судочинства не вбачається.
Щодо посилань представника третьої особи на постанову Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (справа №826/4858/15) суд зазначає наступне.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.
Однак, висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові Верховного Суду України безпосередньо не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній адміністративній справі та не вказують на необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки у справах, які були представлені Верховному Суду України на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права, судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.
У рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду.
Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що, на думку позивача, відповідач не мав права відмовити у вчиненні реєстраційних дій, оскільки ТОВ «Сумська аптека №2» не повинно було подавати до державного реєстратора копію рішення суду, щоб набрало законної сили, про припинення договорів іпотеки чи документ, що підтверджує згоду іпотеко держателя.
Таким чином, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські дії та рішення відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.
Отже обставини, на які посилається позивач у даній справі, відрізняються від обставин справи №21-41а16, у зв'язку з чим правова позиція Верховного Суду України у цій справі не може бути застосована.
Враховуючи наведене, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого клопотання ПАТ «Мегабанк» є необґрунтованим.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст. 165, ст.ст.185, 186, 254 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМСЬКА АПТЕКА № 2" до Державного реєстратора Нижньосироватської сільської ради Сумського району ОСОБА_4; третя особа: ПАТ "Мегабанк", про зобов'язання вчинити дії відмовити.
Ухвала оскарженню на підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.02.2017 року.

Суддя О.О. Осіпова