Справа № 200/17470/14-а(2а/200/63/15)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2017 рокусправа № 200/17470/14-а(2а/200/63/15)
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Кругового О.О.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1, Дніпропетровської міської ради на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2016 року у справі №200/17470/14-а(2а/200/63/15) за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії, скасування рішень ради, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради (далі по тексту відповідач), в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати неправомірним списання у архів її клопотання №13/4565 від 01.04.2010 року і доданих до нього матеріалів без розгляду на сесії міської ради; зобовязати відповідача повернути за належністю із архіву для розгляду на сесії міської ради її клопотання №13/4565 від 01.04.2010 року разом з доданими до нього матеріалами; визнати неправомірними і скасувати рішення міської ради №133/42 від 30.10.2013 року та №97/60 від 28.08.2010 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2015 року залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2015 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправними списання у архів клопотання ОСОБА_1 №13/4565 від 01.04.2010 року і доданих до нього матеріалів; зобовязано Дніпропетровську міську раду повернути за належністю з архіву для розгляду на сесії міської ради клопотання ОСОБА_1 №13/4565 від 01.04.2010 року разом з доданими до нього матеріалами; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

З постановою суду першої інстанції не погодились ОСОБА_1 та Дніпропетровська міська рада та подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просила змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом справу розглянуто однобічно і упереджено, судом неправильно застосовано норми матеріального права. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував того, що відповідачем не було надано докази, які підтверджують факт існування проектів землеустрою відведення земельних ділянок громадянам, зазначеним у додатку до рішення №133/42 від 30.10.2013 року і факт розгляду їх на пленарному засіданні міської ради. Апелянт вказувала, що відповідачем не було надано жодних клопотань громадян про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та графічних матеріалів, на яких позначене бажане місце розташування земельних ділянок. Апелянт зазначала, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 на момент подачі заяви користувалася спірною земельною ділянкою і що межі цієї земельної ділянки були встановлені в натурі. На думку апелянта, відсутні докази того, що земельні ділянки в районі вул. Веселки входять до земель, зазначених в Державному акті на право користування землею ПО ДМЗ. Апелянт вказувала, що судом першої інстанції не було надано оцінки тому, що нею з позовною заявою було надано графічні та семантичні дані Держземкадастру станом на 19.09.2014 року, згідно інформації Держземкадастру земельна ділянка, яку вона просила надати була передана ОСОБА_2 у власність згідно рішення міської ради №133/42 від 30.10.2013 року. Апелянт вказувала, що графічні і семантичні дані Дерземкадастру станом на 28.08.2007 року свідчать про те, що вона є замовником і право власності або користування на цю земельну ділянку не було зареєстровано.

В своїй апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувала тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, в якій висновки не відповідають обставинам справи, за наявності недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими. Апелянт зазначав, що у земельних відносинах орган місцевого самоврядування є рівним учасником з іншими фізичними та юридичними особами. Апелянт зазначав, що в процесі опрацювання документів ОСОБА_1 та у звязку з наявністю листа ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» від 26.10.2010 року №0002/81-71 щодо неможливості надання згоди на вилучення земельної ділянки, було встановлено, що зазначену територію частково було виділено в постійне користування ВАТ «ДМЗ», вказану земельну ділянку було відведено ВО «ДМЗ ім. Леніна» у постійне користування для будівництва індивідуальних жилих будинків, на підставі рішення виконкому Дніпропетровської обласної ради від 20.10.1989 року №151, видано Державний акт на право постійного користування. За результатами порівняння наявних графічних матеріалів було встановлено, що земельна ділянка накладається на земельні ділянки у архітектурно-планувальній структурі садибної забудови зазначеної території, щодо якої проводяться роботи із їх відведення 110 особам-працівникам ВО «ДМЗ», ОСОБА_1 не надала погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки. Апелянт зазначав про те, що, оскільки, ОСОБА_1 не було надано усіх матеріалів, встановлених ст.123 ЗК та Порядком оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську, затвердженим рішенням Дніпропетровської міської ради від 24.02.2010 року №43/55, ОСОБА_1 відмовлено у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, судом було встановлено, що 01.04.2010 року ОСОБА_1 подала відповідачу клопотання №13/4565 про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки в районі вул. Веселка в м. Дніпропетровську у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку разом з документами, необхідними для прийняття рішення, розгляд якого листом відповідача №13/9-3609 від 23.11.2010 року було призупинено до вирішення питання щодо вилучення даної земельної ділянки із постійного користування ВАТ «ДМЗ» у зв'язку із надходженням від останнього листа від 26.10.2010 року. Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012 року було визнано неправомірною вимогу міської ради про отримання згоди ВАТ «ДМЗ» та зобов'язано міську раду розглянути клопотання позивачки на сесії міської ради, однак, 05.12.2012 року міською радою було прийнято рішення №60/29, яким ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на підставі невідповідності наданої документації вимогам законодавства. Рішення міської ради було скасовано у судовому порядку та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2013 року було зобов'язано Дніпропетровську міську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Суд першої інстанції вказав, що вказане судове рішення не було виконане, а клопотання позивача №13/4565 від 01.04.2010 року передано до архіву без розгляду по суті. Суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем 27.08.2010 року було прийнято рішення №97/60 від 27.08.2010 року про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам України, однак, вказане рішення міської ради було винесено за три місяці до надання відповіді позивачеві про неможливість надання їй дозволу у зв'язку із надходженням листа ВАТ «ДМЗ» від 26.10.2010 року. Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем 30.10.2013 року було прийнято рішення №133/42, яким передано земельні ділянки в районі вул. Веселки загальною площею 2,1922 га іншим громадянам (28 осіб) із зазначенням списку таких осіб, які подали заяви від 24.09.2012 року. Суд першої інстанції встановив на підставі доказів, що є в матеріалах справи, що позивач просила у власність саме ту земельну ділянкою, яку надано в 2013 році згідно рішення міської ради від 30.10.2013 року №133/42 ОСОБА_2 Суд зазначив, що відповідачем неправомірно було здійснено списання до архіву клопотання позивача №13/4565 від 01.04.2010 року, яке не було розглянуто на сесії Дніпропетровської міської ради після скасування рішення Дніпропетровської міської ради №60/29 від 05.12.2012 року до теперішнього часу, яким позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі вул. Веселка. Суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішень відповідача, зазначив, що не було надано жодних допустимих доказів того, що дані спірні рішення безпосередньо стосуються тієї земельної ділянки, що зазначена позивачем у клопотанні №13/4565 від 01.04.2010 року та що саме цими рішеннями міської ради порушуються права та інтереси позивача з приводу земельної ділянки, яку вона просила у власність в 2010 році.

Матеріалами справи встановлено, що 01.04.2010 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці в районі вул. Веселка Бабушкінського району м. Дніпропетровська. Вхідний номер 13/4565.

Листом від 23.11.2010 року за №13/9-3609 Дніпропетровською міською радою ОСОБА_1 було повідомлено про зупинення опрацювання її клопотання у звязку з наявністю листа ВАТ «ДМЗ» від 26.10.2010 року №0002/81-71, до одержання погодження на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні ВАТ «ДМЗ».

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012 року у справі №2а-596/11, яка набрала законної сили, було визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 01.04.2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі вул. Веселка в м. Дніпропетровську; визнано безпідставною вимогу Дніпропетровської міської ради про отримання нотаріальної згоди ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» та зобовязано Дніпропетровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.04.2010 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в районі вул. Веселка в м. Дніпропетровську.

В подальшому, своїм рішенням від 05.12.2013 року №60/29 Дніпропетровська міська рада відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, вказане рішення ради постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2013 року у справі №200/10458/13а, яка набрала законної сили, було скасовано та зобовязано Дніпропетровську міську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки розміром в 0,1 га в районі вул. Веселка у м. Дніпропетровську у власність ОСОБА_1, місце розташування якої позначене в доданих графічних матеріалах.

Матеріалами справи встановлено, що рішеннями, які оскаржує ОСОБА_1, а саме: від 27.08.2010 року за №97/60 було надано громадянам у м. Дніпропетровську, у тому числі ОСОБА_2, номер земельної ділянки 281, дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у межах земельної ділянки, раніше наданої у постійне користування ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» (Державний акт на право користування землею від 1990 Б №097789, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за №381); у подальшому рішенням міської ради від 30.10.2013 року за №133/42 було вилучено у ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» земельні ділянки у районі вул. Веселки, загальною площею 2,1922 га, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передано земельні ділянки у власність громадянам у м. Дніпропетровську для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у районі вул. Веселки за рахунок раніше наданих у постійне користування ВАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» (у тому числі ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,0900 га, № земельної ділянки 281, кадастровий номер :02:102:0055).

Згідно інформації ГУ Держземагенства у Дніпропетровській області про права на земельні ділянки, станом на 01.01.2013 року, вищевказана земельна ділянка надана ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 30.10.2013 року №133/42.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення Дніпропетровської міської ради стосовно надання у власність громадянам земельних ділянок.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 оскаржуються рішення Дніпропетровської міської ради, які були підставою для надання у власність фізичним особам земельних ділянок, на одну з яких претендує позивач. Крім того, позивач ОСОБА_1 оскаржує дії міської ради щодо списання в архів її клопотання з матеріалами, доданими до нього, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та просить зобовязати повернути з архіву вказане клопотання разом з доданими матеріалами для розгляду на сесії міської ради. З матеріалів справи вбачається, що вказане клопотання повязане з наданням позивачу ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки. Тобто всі позовні вимоги повязані та стосуються правомірності розпорядження Дніпропетровської міською радою земельними ділянками, зокрема, припинення права користування земельними ділянками та передачею вказаних земельних ділянок безоплатно у власність громадянам.

На момент розгляду справи встановлено, що земельні ділянки на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 30.10.2013 року за №133/42 надані у власність фізичним особам та позивач оспорює правомірність прийняття міською радою такого рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що цей спір має не публічний, а приватно-правовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналогічну позицію по даній категорії справ неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 29.11.2016 року у справі №823/1945/13а та від 09.02.2016 року у справі №0870/562/12.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, постанову суду першої інстанції слід скасувати, провадження у справі закрити та розяснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, п.4 ч.1 ст.198, ст.205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2016 року у справі №200/17470/14-а(2а/200/63/15) скасувати.

Провадження у справі №200/17470/14-а(2а/200/63/15) закрити.

Розяснити ОСОБА_1 її право звернення до суду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог статей 211-212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 03 березня 2017 року.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.О. Круговий