Справа № 569/12718/16-а
Суддя: Панас О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області О.В. Панас розглянувши у порядку письмового провадження в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в місті Рівне Департаменту патрульної поліції - лейтенанта поліції - Полунець Віталії Віталіївни про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в місті Рівне Департаменту патрульної поліції - лейтенанта поліції - Полунець В.В. Просить Постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ДР № 082608 від 16 вересня 2016 року про притягнення його (ОСОБА_1.) до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч 1 ст. 126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. - скасувати, а провадження - закрити, витребувати в інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в місті Рівне Департаменту патрульної поліції - лейтенанта поліції - Полунець В.В. відео-запис подій 16 вересня 2016 року під час винесення Постанови серія ДР № 082608 від 16 вересня 2016 року, здійснений боді-камерою. Прийняти до розгляду даний адміністративний позов без сплати судового збору.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що обставини встановлені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, оскільки у вказаний день та час він не керував даним автомобілем, та, відповідно вказаних правопорушень не міг вчинити, а тому не повинен нести вказану в оскаржуваній постанові інспектора, міру відповідальності. Крім того, зазначає що твердження відповідача про те що він не відмовлявся від підписання постанови, оскільки під час подій 16 вересня 2016 року, при складанні оскаржуваної постанови він не був присутній, а тому був позбавлений можливості в реалізації об'єктивного і справедливого розгляду даної справи і не міг запобігти безпідставному притягненню його до відповідальності.

Крім того, позивач зазначив, що в супереч вимогам п.8 розд. XIII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 - деяка інформація в Постанові від 16 вересня 2016 року написана не друкованими буквами.

До початку судового засідання представник позивача - адвокат - В.Й. Цуняк подав заяву про розгляд даної адміністативної справи без його участі та участі позивача - ОСОБА_1, за мотеріалами, наявними та доданими ним до справи. Крім того просив суд звернути увагу, що під час розгляду інспектором адміністративної справи щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, останньому не було роз'яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, а також що в супереч вимогам ч.4 ст. 258 КУпАП, ч.2 розд. ІІІ Інструкції затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, правового висновку Конституційного Суду України що міститься в п. 2.4 мотивувальної частини його Рішення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 (справа №1-11/2015), - розгляд адміністративної справи щодо ОСОБА_1 здійснювався не на місці ніби-то «вчинення даного правопорушення», що є грубим порушенням процедури притягнення позивача до відповідальності.

Разом з тим, представник в заяві зазначив, що у вказаний день та час ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобіля, а тому не міг вчинити вказане в оскаржуваній Постанові правопорушення, на підтвердження чого Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2016 року( справа№ 569/12252/16-п).

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Заперечення проти позову відповідач не подав.

Враховуючи заяву представника позивача, а також оскільки відповідач по справі, будучи належним чином повідомлений про дату і час судового розгляду проте в судове засідання не прибув, та заяву про відкладення судового засідання не подав, керуючись вимогами ч.4 ст. 122, ч.4 ст. 128 КАС України, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі про адміністративне правопорушення матеріали, суд приходить до висновку що позовна заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, а тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, як зазначено в Постанові Пленуму Вищого Адміністративного Суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», - точне і неухильне додержання адміністративними судами норм КАС України є неодмінною умовою виконання завдань щодо забезпечення правильного, справедливого і своєчасного вирішення спорів з метою захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

В п.1 вказаної Постанови зазначено що: «…судам необхідно врахувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; … добросовісно; …з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення…»

Крім того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, про необхідність використання рішень Конституційного Суду України, рішень Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на Рішення Європейського суду з прав людини наголошено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України №7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі».

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява №29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6 Основного Закону України).

За ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Обов'язковість вищенаведеного рішення і висновків Конституційного Суду України встановлена ст.69 Закону України «Про Конституційний Суд України» та ст. 151 -2 Конституції України.

Відповідно до вимог п. 4 розділу ІIІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, (далі - Інструкція від 07.11.2015 року), та ч. 4 розд. IV «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, зареєстрованої в міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1496/27941 - під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права, передбачені ч.1 ст. 268 КУпАП та ст.ст. 55,56,59, 63 Конституції України.

Однак, з досліджуваних судом матеріалів справи слідує, що під час розгляду даної справи про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не було роз'яснено його права.

Згідно ч.4 ст. 258 КУпАП, ч.2 розд. ІІІ Інструкції від 07.11.2015 року - у випадках, передбачених ч.ч. 1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься Постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Як зазначено в абз.4 ч.5 розд. IV Інструкції від 07.11.2015 року - у випадках, передбачених ст. 258 КУпАП, копія Постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (ст. 285 КУпАП).

Аналізуючи положення глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 Конституційний Суд України в п. 2.4 мотивувальної частини свого Рішення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 (справа №1-11/2015), дійшов висновку, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» які міститься в ст.ст. 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Однак, всупереч наведеному, як вбачається з досліджуваної судом Постанови серія ДР №082608, в графі: місце розгляду адміністративної справи вказано: м. Рівне, вул. Пушкіна, 4, а не адреса місця вчинення даного адміністративного правопорушення, і копія даної Постанови не була вручена позивачу на місці, що суперечить вищевказаним правовим нормам, а тому є грубим порушенням процедури розгляду даної адміністративної справи.

Згідно дослідженої в судовому засіданні Постанови Рівненського міського суду від 09 грудня 2016 року (справа№ 569/12252/16-п), (яка не скасована і набрала законної сили) - суд встановив, що 16.09.2016 року о 04 год. 21 хв. - ОСОБА_1 за кермом автомобіля BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 - не знаходився, за кермом був водій - ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Крім того, обов'язковість судових рішень гарантована ст. 129 Конституції України та ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів».

Виходячи з наведених норм законодавства, враховуючи Постанову Рівненського міського суду від 09 грудня 2016 року по справі № 569/12252/16-п, у якій брали участь ті ж самі особи з точки зору її достатності та належності, суд вважає що оскільки ОСОБА_1 на час описаних в Постанові подій за кермом не перебував, а тому, відповідно правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП не міг вчинити, то і, відповідно - не був зобов'язаний пред'явити документи на автомобіль та водійські права, що виключає правомірність притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, і як наслідок - останній не повинен нести встановлену в даній Постанові міру адміністративної відповідальності, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а постанова серії ДР№ 082608 від 16.09.2016 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП України підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.4 ст. 122, ч.4 ст. 128, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в місті Рівне Департаменту патрульної поліції - лейтенанта поліції - Полунець Віталії Віталіївни про скасування постанови - задовольнити.

Постанову в справі по адміністративне правопорушення серія ДР №082608 від 16 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425 грн., - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: О.В.Панас