Справа № 816/2173/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2173/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Дзюби І.В., Дудника В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської митниці Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 24 листопада 2016 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської митниці ДФС, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 28 жовтня 2016 року №228-о "Про звільнення ОСОБА_1";

- поновити на посаді головного інспектора відділу митного оформлення №1 м/п "Лтава" з 02 листопада 2016 року;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для видачі наказу Полтавської митниці ДФС №228-о від 28 жовтня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_1" стали акт службового розслідування від 26 жовтня 2016 року №108/16-70-10 та подання Прокуратури Полтавської області від 13 вересня 2016 року №32-383 вих 16. Дисциплінарна комісія Полтавської митниці ДФС дійшла висновку про недотримання головним державним інспектором відділу митного оформлення ОСОБА_1 вимог частини третьої статті 187, частин першої, третьої статті 332, пункту 3 частини першої статті 336 Митного кодексу України, що свідчить про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків, зокрема передбачених пунктами 2.18, 2.37, 2.40, 2.43, 2.45, 2.84 посадової інструкції. Вважає, висновки відповідача щодо несумлінного виконання позивачем своїх обов'язків, що полягало у незабезпеченні справляння плати за виконання митних формальностей митним органом поза місцем розташування митного органу необґрунтованими. Стверджує, що митні формальності виконані позивачем за місцем розташування митного органу - ВМО №1 митного поста «Лтава» та особисто декларантам будь-які неправомірні вигоди у вигляді пільг та в інших формах не надавалися.

В ході судового розгляду справи позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви, просили суд їх задовольнити із підстав, викладених в позовній заяві та з урахуванням пояснень наданих у ході розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що прокуратурою Полтавської області установлено, що у період з лютого 2014 року по квітень 2016 року ОСОБА_1 під час здійснення митного контролю товарів суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності виконував митні формальності поза місцем розташування зони митного контролю. При цьому порушуючи обмеження щодо використання службових повноважень, з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб у вигляді пільги, яка полягала у несплаті грошей за виконання митних формальностей за роботу митників поза місцем розташування зони митного контролю. Зазначав, що комісією по проведенню службового розслідування встановлено, відсутність записів в Журналі руху автотранспорту у тимчасовій зоні митного контролю ТОВ «Зовніштехсервіс» за 2016 рік, щодо знаходження в зоні митного контролю автомобілів, якими здійснювалося перевезення товарів за митними деклараціями, оформленими ОСОБА_1 Також, комісією враховано особисті пояснення директора, заступника директора та працівника ТОВ «Зовніштехсервіс», митного брокера ФОП ОСОБА_5 Вказував на відсутність підстав для скасування наказу №228-о від 28 жовтня 2016 року.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в митні органи з 1996 року та з 04 лютого 2016 року працював на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Лтава» Полтавської митниці ДФС.

Наказом Полтавської митниці ДФС від 28 жовтня 2016 року № 228-0 "Про звільнення ОСОБА_1" ОСОБА_1, головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Лтава» звільнено з посади 02 листопада 2016 року відповідно до пункту 5 статті 66 Закону України «Про державну службу».

Підставою для винесення зазначених наказів стало вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення з посади державної служби, відповідно до статей 65-66 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Не погоджуючись з висновками відповідача, вважаючи протиправними наказ Полтавської митниці ДФС №228-о від 28 жовтня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_1" в частині його звільнення із посади, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування вказаного наказу, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов'язаний сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених вказаним Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з п. 7, 9 ч. 2 ст.65 Закону України «Про державну службу» дисциплінарними проступками є, зокрема, перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.

Відповідно до положень ст. 66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 вказаного Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 вказаного Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої вказаної статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Положеннями частини 1 та 9-11 статті 69 Закону України «Про державну службу», встановлюється, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Порядок призначення та проведення службового розслідування встановлений ст. 71 Закону України «Про державну службу», а також регулюється Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950.

З метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково.

Службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", проводиться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, а стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", - дисциплінарною комісією у державному органі.

За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ст.74 вказаного Закону дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він вчинявся, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків про те, що передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб, мають бути встановлені внаслідок ретельного службового розслідування. Звільнення за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що державний службовець вчинив проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, до Полтавської митниці ДФС в порядку ч. 3 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» надійшло подання прокуратури Полтавської області від 12 вересня 2016 року №32-383 вих.16 /т. 1 а.с. 45-52/, в якому повідомлялось про встановлення виконання ОСОБА_1 митних формальностей поза місцем розташування зони митного контролю під час здійснення нею митного контролю товарів суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, шляхом надання декларантам неправомірної вигоди у вигляді пільги, яка полягає у несплаті грошей за виконання митних формальностей за роботу митників поза місцем розташування зони митного контролю у період лютий 2014 року - квітень 2016 року, у зв'язку з чим просив призначити службове розслідування, крім іншого, стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Лтава» ОСОБА_1

За результатами розгляду вказаного подання в.о. начальником Полтавської митниці ДФС видано наказ №178 від 15 вересня 2016 року «Про проведення службового розслідування», яким стосовно, зокрема, головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Лтава» ОСОБА_1 призначено проведення службового розслідування з 16 вересня 2016 року по 26 жовтня 2016 року /т. 1 а.с.114/.

За наслідками службового розслідування складено акт від 26 жовтня 2016 року /т.1 а.с.53-71/, яким встановлено, що ОСОБА_1 порушено вимоги частини третьої ст.187, частин першої, третьої статті 332, пункту 3, частини першої статті 336 Митного кодексу України, що свідчить про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків, зокрема передбачених пунктами 2.18, 2.37, 2.40, 2.43, 2.45, 2.84 посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Лтава».

Так, з акту службового розслідування від 26.10.2016 вбачається, що митний контроль та виконання митних формальностей щодо товарів та транспортних засобів комерційного призначення в м. Гадячі здійснюються в постійній та тимчасовій ЗМК створених згідно з рішенням Полтавської митниці Міндоходів від 14.08.2014 № 80602/322 у місці доставки товарів для автомобільного транспорту на території складу тимчасового зберігання (далі - СТЗ) відкритого типу, що належить ТОВ «Зовніштехсервіс», за адресою: вул. Лохвицька, 46з.

Додатком до Рішення про створення постійної ЗМК є план-схема, на якій позначаються межі постійної та тимчасової ЗМК.

Відповідно до листа Державної фіскальної служби України від 01.08.2014 № 1085/7/99-99-254-01-06-17 на території ТОВ «Зовніштехсервіс» створена тимчасова зона митного контролю, визначена на відповідній план-схемі зони митного контролю, яка є додатком до Рішення від 14.08.2014 №80602/322.

З метою забезпечення обмеженого доступу до зон митного контролю ТОВ «Зовніштехсервіс» запроваджено систему одноразових перепусток для транспортних засобів, які прибувають для проходження митних процедур та журнали «Руху автомобілів по території (в'їзд/виїзд) та Руху автотранспорту у тимчасовій зоні митного контролю».

При цьому, виїзд автотранспорту з товарами, що знаходяться під митним контролем, за межі зони митного контролю дозволяється після проставлення номера оформленої МД та особистого підпису посадової особи митниці у разовій перепустці.

Підтвердженням такого порядку функціонування тимчасової зони митного контролю ТОВ «Зовніштехсервіс» у 2016 році є надані ОСОБА_1 разові перепустки /т. 1 а.с.110/ (частина для митниці).

Відповідно до інформації, вказаної в графах 30 МД оформлених головним державним інспектором ВМО № 1 митного поста «Лтава» ОСОБА_1 (вказаних у акті службового розслідування на стор. 6-7), місцем знаходження товарів зазначено зону митного контролю ТОВ «Зовніштехсервіс» (м. Гадяч, вул. Лохвицька, 46з).

Згідно з інформацією ЄАІС ДФС України, у зазначених МД проставлені відмітки про накладення митного забезпечення № 806/025, закріпленого за головним державним інспектором ВМО №1 митного поста «Лтава» ОСОБА_1

Поряд з цим, комісією по проведенню службового розслідування встановлено, що згідно записів в журналі «Руху автотранспорту у тимчасовій зоні митного контролю» ТОВ «Зовніштехсервіс» в період з 01 січня 2016 року по 16 березня 2016 року до тимчасової зони митного контролю прибуло лише 9 транспортних засобів.

В період з 01.01.2016 по 16.03.2016 в митному режимі експорту оформлено 25 МД, з них 18 зазначені у Поданні прокуратури області, за якими перевозились товари транспортними засобами, під митними пломбами, з яких в журналі «Руху автотранспорту у тимчасовій зоні митного контролю» ТОВ «Зовніштехсервіс» зафіксовано лише один транспортний засіб, що перевозив товар, оформлений за МД від 15 березня 2016 року № 806020001/2016/300228.

При цьому, комісією враховані особисті пояснення директора ТОВ «Зовніштехсервіс» ОСОБА_6, заступника директора ТОВ «Зовніштехсервіс» ОСОБА_7, працівника ТОВ «Зовніштехсервіс» ОСОБА_8, митного брокера -ФОП ОСОБА_5

Документального підтвердження (у вигляді разових перепусток) фактів знаходження в тимчасовій зоні митного контролю ТОВ «Зовніштехсервіс» автомобілів з товарами для виконання митних формальностей по накладенню митного забезпечення за вказаними вище МД ні ОСОБА_1 ні працівниками ТОВ «Зовніштехсервіс» не надано.

Таким чином, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що головним державним інспектором ВМО № 1 митного поста «Лтава» ОСОБА_1 не забезпечено дотримання відповідного режиму в тимчасовій зоні митного контролю ТОВ «Зовніштехсервіс», чим не виконано вимоги ст. 332 Митного кодексу України.

Однак, приймаючи до уваги, що ТОВ «Зовніштехсервіс» не надані копії записів «Журналів руху автотранспортну у тимчасовій зоні митного контролю» за 2014- 2015 роки, комісія не може однозначно стверджувати, що ОСОБА_1 у вказаний період здійснювались митні формальності поза межами зони митного контролю.

Разом з тим, як вбачається із акту службового розслідування, у зв'язку з відсутністю записів в «Журналі руху автотранспорту у тимчасовій зоні митного контролю» за 2016 рік ТОВ «Зовніштехсервіс», щодо знаходження в зоні митного контролю автомобілів, якими здійснювалось перевезення товарів за МД оформленими ОСОБА_1, комісія робить висновок про виконання ОСОБА_1 митних формальностей поза місцем розташування митних органів та межами тимчасової зони митного контролю, що свідчить про недотримання вимог частини третьої статті 187, частин першої, третьої статті 332, пункту 3 частини першої статті 336 МКУ, постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 "Про справляння плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для митних органів", Порядку справляння плати за виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза робочим часом, установленим для них, затвердженого наказом Міндоходів України від 16.12.2013 № 804, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.01.2014 за № 11/24788 та листа ДФСУ від 01.08.2014 № 1085/7/99-99-254-01-06-17.

Наведені факти, на думку відповідача, свідчать про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків, зокрема передбачених пунктами 2.18, 2.37, 2.40, 2.43, 2.45, 2.84 посадової інструкції та є підставою для його звільнення з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Лтава" Полтавської митниці ДФС.

За пропозиціями комісії із службового розслідування рекомендовано суб'єкту призначення ініціювати стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Лтава» ОСОБА_1 дисциплінарне провадження та по його завершенню надати керівництву пропозиції щодо притягнення вищевказаної посадової особи та її безпосереднього керівника до дисциплінарної відповідальності згідно з вимогами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 29 ст. 4 Митного кодексу України митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин першої - третьої статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно статті 332 Митного кодексу України режим зони митного контролю - це встановлені законодавством України з питань державної митної справи приписи, заборони та/або обмеження щодо перебування в зоні митного контролю товарів, транспортних засобів комерційного призначення та громадян, розташування в ній споруд та об'єктів, а також проведення у цій зоні господарських робіт.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 336 Митного кодексу України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів, в тому числі, шляхом обліку товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Справляння плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для митних органів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 №93.

Згідно з пунктом 2 вказаної постанови плата за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для них, справляється за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи до митного органу у порядку, визначеному Міністерством фінансів, та справляється у гривні за офіційним курсом валюти, визначеним відповідно до статті 31 Митного кодексу України, кошти, що надійшли від справляння плати, зараховуються до державного бюджету.

Відповідно до службових обов'язків визначених пунктами 2.18, 2.37, 2.40, 2.43, 2.45, 2.84 посадової інструкції головного державного інспектора ВМО № 1 митного поста «Лтава», ОСОБА_1 зобов'язаний здійснювати облік товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, здійснювати контроль за дотриманням порядку заповнення митних декларацій суб'єктами ЗЕД, виконувати митні формальності щодо товарів, які переміщуються через митний кордон України, забезпечуючи при цьому їх повноту та своєчасність у відповідності до митного режиму, використовувати під час здійснення митного контролю та оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення митні забезпечення, виконувати вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, наказів та розпоряджень безпосереднього та/або прямих керівників.

Згідно пункту 4.2 цієї ж посадової інструкції ОСОБА_1 несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання службових обов'язків.

Відповідач посилається на той факт, що ТОВ «Зовніштехсервіс» не надані копії записів «Журналів руху автотранспортну у тимчасовій зоні митного контролю» за 2016 рік та згідно письмових пояснень посадових осіб та працівників ТОВ «Зовніштехсервіс» ОСОБА_1 здійснював безоплатні митні формальності поза місцем розташування зони митного контролю.

Проте, суду не надано доказів наявності відповідного погодження митним постом порядку виїзду/в'їзду транспортних засобів комерційного призначення на територію (за межі території) тимчасової зони митного контролю ТОВ «Зовніштехсервіс».

В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що в основу акта службового розслідування було покладено висновки подання Прокуратури Полтавської області від 12 вересня 2016 року №32-383вих16 .

В судовому засіданні, в якості свідка, допитаний ОСОБА_7, який пояснив, що він є заступником директора ТОВ "Зовніштехсервіс", до штату товариства входило три особи, а саме директор, заступник та охоронник. Зазначив, що ОСОБА_8, який є охоронником вказаного товариства, сам пломбував транспортні засоби в зоні та поза зоною митного оформлення. Журнал руху автотранспортну у тимчасовій зоні митного контролю» за 2016 рік вівся прибиральницею ОСОБА_10 із чернеток які надавалися охоронником ОСОБА_8 або ним самим. Коло своїх службових обов'язків та обов'язків своїх підлеглих пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працює охоронником ТОВ "Зовніштехсервіс", особисто здійснював пломбування транспортних засобів в зоні і поза зоною митного оформлення. Зазначає, що на час здійснення таких дій він вважав, що це входило до його обов'язків. Вів чернетки Журналів руху автотранспорту у тимчасовій зоні митного контролю» (включно за 2016 рік), які потім передавалися заступнику директора ОСОБА_7, на підставі яких в подальшому оформлявся справжній Журнал руху автотранспорту. Хто особисто складав Журнал в судовому засідання пояснити не зміг. Вказав, що працює один, іншого охоронця не має, склад працює цілодобово.

Зазначеними пояснення свідків спростовується інформація викладена в Акті службового розслідування від 26 жовтня 2016 року.

Пояснення свідка ОСОБА_6, який є директором ТОВ "Зовніштехсервіс" суд не бере до уваги, оскільки він особисто під час здійснення пломбування транспортних засобів в зоні та поза зоною митного оформлення не перебував, інформацією володіє зі слів підлеглих.

Крім того, суд не бере до уваги посилання митного брокера ФОП ОСОБА_5, якому зі слів працівників та інших осіб відомо про факти виконання митних формальностей ОСОБА_1 на тимчасовій зоні митного контролю без справляння плати за виконання митних формальностей поза місцем розташування митних органів, так як ці твердження ніяким чином документально не підтверджені, а є тільки міркуваннями вищевказаних осіб, та не можуть бути взяті до уваги під час дослідження правомірності дій позивача під час митного оформлення.

Суд зазначає, що акт службового розслідування дисциплінарної комісії Полтавської митниці ДФС та оскаржений наказ Полтавської митниці ДФС не містять обґрунтувань та вказівок на докази, що підтверджували б вчинення позивачем порушень, які б потягли за собою застосування до нього такої відповідальності державного службовця, як звільнення.

Отже, в ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів про вчинення саме позивачем зловживань (недобросовісності), що призвели до недотримання ОСОБА_1 вимог частини третьої статті 187,частин першої, третьої статті 332, пункту 3 частини першої статті 336 МКУ, постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 «Про справляння плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для митних органів», Порядку справляння плати за виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза робочим часом, установленим для них, затвердженого наказом Міндоходів України від 16.12.2013 № 804, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.01.2014 за № 11/24788 та листа ДФСУ від 01.08.2014 № 1085/7/99-99-254-01-06-17, що свідчить про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків, зокрема передбачених пунктами 2.18, 2.37, 2.40, 2.43, 2.45, 2.84 посадової інструкції.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ Полтавської митниці ДФС №228-о від 28 жовтня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_1" не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнятий без урахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а відтак підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Оскільки суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 звільнено без законних підстав, то відновлення її порушених прав повинно бути здійснено шляхом поновлення на попередній роботі.

Відповідно до абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 за № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема КЗпП України.

Згідно частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Лтава" Полтавської митниці ДФС з 03 листопада 2016 року.

Відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно абзацу 5 пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Так, середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці згідно довідки відповідача від 12 грудня 2016 року №42 становила на день звільнення ОСОБА_1 5967 грн. Середньоденна заробітна плата позивача відповідачем визначена в розмірі 284,14 грн.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 03 листопада 2016 року по 06 березня 2017 року складає 24436,04 грн (86 робочих днів згідно з графіком роботи установи х 284,12 грн).

Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 24436,04 грн, відповідно, позовні вимоги у частині стягнення на користь позивача з Полтавської митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат до суду надано копію договору про надання юридичних послуг від 11 листопада 2016 року, ордер на надання правової допомоги ПТ №082086 від 12 грудня 2016 року, квитанцію №49 від 30 листопада 2016 року, розрахунок гонорару за надану правову допомогу /т.1 а.с.150, т.2 а.с.54-55/.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до вимог статті 1 Закону "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", у редакції, чинній до 01.01.2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", у редакції, чинній з 01.01.2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у грудні 2016 році мінімальну заробітну плату на рівні 1600,00 грн, відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1600,00 грн, а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640 грн за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Зважаючи, що на виконання умов договору, адвокат приймав участь в судових засіданнях як представник позивача, враховуючи задоволення вимог ОСОБА_1, суд прийшов до висновку, що розрахунок гонорару на праву допомогу є обґрунтованим.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Полтавської митниці Головного управління Державної фіскальної служби України від 28 жовтня 2016 року №228-о "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інспектора відділу митного оформлення № 1 митний пост "Лтава" з 03 листопада 2016 року.

Стягнути з Полтавської митниці Головного управління Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2016 року по 06 березня 2017 року у розмірі 24 436,04 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять шість гривень чотири копійки) з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці ДФС витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 копійок).

Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2017 року.

Суддя С.С. Бойко