Справа № 803/1288/16
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Справа № 803/1288/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до Приватного підприємства "Імпортавто" про арешт коштів на рахунках платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, позивач) звернулася в суд із позовом до Приватного підприємства "Імпортавто" (далі - ПП "Імпортавто", відповідач) про застосування арешту коштів на рахунках платника податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Луцької ОДПІ від 23 серпня 2016 року №921 була призначена документальна позапланова виїзна перевірка ПП "Імпортавто". Службовою особою позивача 23 серпня 2016 року здійснено виїзд за юридичною адресою ПП "Імпортавто": м. Луцьк, вул. Єршова, 11, кв. 408, з метою ознайомлення посадових осіб з направленням та врученням наказу на перевірку, однак посадових осіб підприємства на місці не виявилося, про що складено відповідний акт. В телефонному режимі директором підприємства було повідомлено, що фактичною адресою ПП "Імпортавто" є: м. Луцьк, вул. Коперніка, 25.

25 серпня 2016 року представником позивача повторно здійснено виїзд за фактичною адресою відповідача, однак представник ПП "Імпортавто" Дацюк В.М. відмовив працівнику інспекції у допуску до перевірки, про що було складено відповідний акт від 25 серпня 2016 року. Причиною відмови представник підприємства вказав порушення контролюючим органом під час складання наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 23 серпня 2016 року №921 вимог п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Позивач зазначає, що вищенаведені факти унеможливлюють проведення позапланової перевірки відповідача за наявності законних підстав для її проведення, а тому посилаючись на норми підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України просить накласти арешт коштів на рахунках ПП "Імпортавто".

В судове засідання представник позивача не прибув, проте від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, заперечення на адміністративний позов не надав, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчить підпис на поштову повідомленні про отримання 04.03.2017 року рекомендованого відправлення.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки в судове засідання особи, які беруть участь у справі не прибули, хоча сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, при цьому, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому за відсутності перешкод для розгляду справи суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на підставі п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, висновку управління податків і зборів з юридичних осіб Луцької ОДПІ від 18.08.2016 року №813 та у зв'язку з наданням не в повному обсязі документального підтвердження ПП "Імпортавто" на письмові запити Луцької ОДПІ від 04.05.2016 року, №7838/10/03-18-12-01 та від 21.06.2016 року №8971/10/03-18-12-01 начальником Луцької ОДПІ було видано наказ від 23.08.2016 року №921 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП "Імпортавто" з 23.08.2016 року, тривалістю 5 робочих днів, щодо показників, задекларованих в податковій звітності з податку на додану вартість за січень-червень 2016 року та з податку на прибуток за I-II квартал 2016 року (а.с.6). Разом з наказом видано направлення на перевірку від 23.08.2016 року №№ 000664 (а.с.7).

23.08.2016 року на підставі зазначених наказу та направлення заступником начальника відділу перевірок платників податків основних галузей економіки Луцької ОДПІ Яцук Т.О. було здійснено виїзд за юридичною адресою ПП "Імпортавто": м. Луцьк, вул. Єршова, 11, кв. 408, з метою ознайомлення та вручення копії наказу та направлення на проведення перевірки. Однак, прибувши за вказаною адресою, працівником Луцької ОДПІ було встановлено, що посадові особи підприємства відсутні. У зв'язку з цим представником контролюючого органу було складено акт про відсутність посадових осіб №100/14-01/38592301 від 23.08.2016 року ПП "Імпортавто" () (а.с.8). Водночас, в телефонному режимі директором підприємства було повідомлено, що фактичною адресою ПП "Імпортавто" є: м. Луцьк, вул. Коперніка, 25. В результаті цього заступником начальника відділу перевірок платників податків основних галузей економіки Луцької ОДПІ Яцук Т.О. 25.08.2016 року було здійснено повторно виїзд за фактичною адресою ПП "Імпортавто": м. Луцьк, вул. Коперніка, 25, з метою ознайомлення та вручення копії наказу та направлення на проведення перевірки.

Під час прибуття за вищезазначеною адресою представнику за довіреністю ПП "Імпортавто" Дацюку В.М. було вручено копію наказу від 23.08.2016 року №921, однак після ознайомлення з ним Дацюк В.М. повідомив про недопуск до перевірки, мотивуючи це тим, що направлення на проведення перевірки та зазначений наказ складено з порушенням вимог п.81.1 ст.81 ПК України, в зв'язку з чим працівником Луцької ОДПІ було складено акт недопуску до проведення перевірки ПП "Імпортавто" () від 25.08.2016 року, з яким ознайомлено представника підприємства (а.с.9)..

В поясненнях до цього акту представник відповідача зазначив те, що в податкового органу відсутні правові підстави для проведення перевірки, які передбачені в п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, оскільки контролюючим органом не направлялись в адресу ПП "Імпортавто" обов'язкові письмові запити, а ті, що надсилалися не є для підприємства обов'язковими для виконання (а.с.9, зворот).

На підставі наведеного першим заступником начальника Луцької ОДПІ 25 серпня 2016 року було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ПП "Імпортавто" на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України у зв'язку із відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки (а.с.5).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі-арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 ПК України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.

Водночас чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість, арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 цього ж Кодексу здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Загальна процедура застосування адміністративного арешту майна платника податків регулюється Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №568 від 10.10.2013 року (далі - Порядок, в редакції чинній на момент винесення спірних правовідносин).

Відповідно до п.7.1 Порядку арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу доходів і зборів до суду.

Суд зазначає, що позивач скористався своїм правом та оскаржив наказ від 23 серпня 2016 року №921 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" до суду, оскільки вважає його протиправним, а тому не допустив посадову контролюючого до проведення перевірки.

Судом встановлено, що ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі №803/1290/16 за позовом ПП "Імпортавто" до Луцької ОДПІ про визнання протиправним та скасування наказу від 23 серпня 2016 року №921 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки".

Надаючи оцінку підставам відповідача для відмови у допуску посадової особи Луцької ОДПІ до проведення перевірки, суд враховує законність згаданого наказу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року по справі №803/1290/16 за позовом Приватного підприємства "Імпортавто" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області ОДПІ про визнання протиправним та скасування наказу від 23 серпня 2016 року №921 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.32-37). Вказаними судовими рішеннями встановлено законність винесеного начальником Луцької ОДПІ наказу від 23.08.2016 року №921, а відтак, у податкового органу були законні підстави для проведення такої перевірки, відповідно у підприємства були відсутні правові підстави для недопуску посадової особи контролюючого органу до її проведення.

Частиною 1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що підставою для арешту коштів є недопуск платником податків до перевірки посадових осіб контролюючого органу за наявності законних підстав для її проведення, факт якого встановлено судом, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про необхідність застосування арешту коштів на рахунках у банках, обслуговуючих ПП "Імпортавто".

При зверненні з даним адміністративним позовом до суду контролюючим органом не були вказані конкретні банківські рахунки ПП "Імпортавто", на які необхідно накласти арешт, що, однак, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Постановою Національного Банку України №22 від 21.01.2004 року затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), вимоги якої поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також, на стягувачів та є обов'язкові для виконання ними (пункти 1.1 та 1.3 Інструкції).

Главою 10 Інструкції, визначено порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Пункт 10.2 Інструкції передбачає, що арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду (далі - документ про арешт коштів) накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Арешт на підставі документа про арешт коштів, може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. (пункт 10.3 Інструкції).

Враховуючи, що податковим законодавством України на платника податків покладено обов'язок у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення, тому в разі такого протиправного недопуску, платник податків несе відповідальність, зокрема, у вигляді арешту коштів на рахунках.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 41, 122, 128, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Накласти арешт на кошти на рахунках Приватного підприємства "Імпортавто" (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, будинок 11, к.408, код за ), що знаходяться у банках.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук