Справа № 809/70/17
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2017 р. Справа № 809/70/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Микитин Н.М.,

при секретарі судового засідання Хомі О.В.,

за участю:представників відповідча Дутки-Гефко Х.М., Доронюк Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 25.04.2016 року, податкової вимоги №20940-25 від 02.09.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі-відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 25.04.2016 року, податкової вимоги №20940-25 від 02.09.2016 року.

В обгрунтування позову зазначає, що за результатами документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 року, складено акт № 1179/09-15-13-04-09/НОМЕР_2 від 07.04.2016. Зазначає, що на підставі встановлених порушень, відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення №, № від 25.04.2016 року, а у зв'язку із їх несплатою виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №20940-25 від 02.09.2016 року на суму 13085,45 гр. Позивач не погоджується із встановленими у акті перевірками порушеннями, оскільки вважає їх надуманими, хибними, необ'єктивними та упередженими.

Зазначає, що акцизний податок, як і податок на додану вартість, є непрямим податком, який не повинен бути включений для цілей обрахування податку на прибуток. Вказує, що сума акцизного податку не може визнаватися доходом фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, оскільки така сума не збільшує економічну вигоду для підприємця, тому не відповідає основному критерію поняття дохід, зокрема з якого нараховується єдиний внесок для його платників. Вважає, що висновки акту перевірки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а винесені на їх підставі податкові повідомлення-рішення та вимоги є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив справу розглядати без його участі (а.с. 154).

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, з мотивів, викладених у письмовому заперечені та додатковому письмовому запереченні (а.с. 115-117, 146-150). Крім того, в судовому засіданні пояснили, що спірні рішення прийняті на підставі матеріалів перевірки, яка проведена з дотриманням порядку її проведення, встановленого податковим законодавством. Зазначили, що позивач формує доходи та витрати відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України «Оподаткування доходів, отриманих фізичною-особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування», а оскільки акцизний податок, як складова ціни товару, що сплачується під час його придбання покупцем є коштами, що надходять на адресу продавця, а тому включається до складу загального оподатковуваного доходу. Висновки перевіряючих про порушення відповідачем податкового законодавства є обґрунтованими, а спірні податкові повідомлення-рішення та вимога прийняті у відповідності до норм діючого законодавства та є правомірними. Вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними первинними документами. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

У період з 18.03.2016 по 31.03.2016 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Івано-Франківську проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено Акт № 1179/09-15-13-04-09/НОМЕР_2 від 07.04.2016 року (а.с. 16-43), у якому встановлено порушення (що стосуються оскаржуваних рішень):

- п.177.2, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого донарахована податку з доходів фізичних осіб в розмірі 10854,69 грн за 2015 рік;

- пп.1.2, п.п. 1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України за № 2755-VІ від 02.12.2010р. (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано військовий збір за 2015 рік в сумі 1085,47 грн.

На підставі акту перевірки, відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення № від 25.04.2016р., яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 16282,03 грн., в тому числі 10854,69 грн. основного платежу та 5427,34 грн. штрафних (фінансових) санкцій; № від 25.04.2016 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на 1356,84 грн., в т.ч. 1085,47 грн. основного платежу та застосовано штрафні (фінансових) санкції у сумі 271,37 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення ФОП ОСОБА_3 отримав 11.05.2016 року.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями №, №, позивач, 17 травня 2016 року оскаржив їх до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (а.с. 44-46).

Рішенням від 01.06.2016 року №1233/10/0919-10-04-14 ГУ ДФС в Івано-Франківській області продовжено строк розгляду скарги в частині оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 25.04.2016р. (а.с. 48).

За результатами розгляду скарги від 17.05.2016р., рішенням ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 14.07.2016р, податкові повідомлення-рішення від 25.04.2016 року № , № 001531701 залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с. 60-63).

Також, позивачу виставлено податкову вимогу № 20940-25 від 02.09.2016 року, якою повідомлено, що станом на 01.09.2016 року сума податкового боргу платника податків за узгодженим грошовим зобов'язанням становить 13085,45 грн., у тому числі по податку на доходи фізичних осіб 12574,60 грн. та військового збору 510,85 грн. (а.с. 15).

12.10.2016р. ФОП ОСОБА_3 подав скаргу на податкову вимогу № 20940-25 від 02.09.2016 (а.с. 49-51).

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 02.11.2016р. податкову вимогу № 20940-25 від 02.09.2016 залишено без змін (а.с. 53-55)

В подальшому, за наслідками оскарження до ДФС України вимоги про сплату боргу від № 20940-25 від 02.09.2016, податкових повідомлень-рішень від 25.04.2016р. № , № , скаргу в частині оскарження податкових-повідомлень-рішень залишено без розгляду, а в частині оскарження податкової вимоги залишено без змін, що підтверджується рішенням ДФС від 07.12.2016 року № 13113/Б/99-99-11-02-01-14 (а.с.72-74).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 25.04.2016 р. № , № та вимогою про сплату боргу № 20940-25 від 02.09.2016, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи спірні рішення на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 10854,69 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 5427,34 грн. (а.с. 13).

На винесення такого повідомлення-рішення вплинуло встановлене у акті перевірки , що чистий дохід за 2015 р. занижено на 72364,59 грн., в порушення п. 177.2 ст.177 р. IV Податкового кодексу України від 2.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями.

Так, у п.2.1.2 Акта перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_3 задекларовано загальний оподатковуваний дохід, отриманий від провадження підприємницької діяльності у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 без ПДВ в сумі 1438426,44 грн., тоді як перевіркою встановлено загальний оподаткований дохід у розмірі 1510791,03 грн. (а.с. 25).

Такий висновок контролюючим було зроблено на підставі документальної перевірки книг обліку доходів і витрат, виписок банку, книг обліку розрахункових операцій, накладних, рахунків, актів надання послуг та встановлено, що ФОБ ОСОБА_3 в книзі обліку доходів і витрат в графі 2 / з 16.02.2015 року по 31.12.2015 року не відображено в доходах суми акцизного податку в розмірі 72364,59 грн., які включені до вартості проданих товарів і відповідно не задекларовані в порушення п.п.6.2 п. 6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність.

Не погоджуючись з висновком податкового органу з приводу заниження ним загального оподатковуваного доходу, позивач стверджує, що перевіряючими було безпідставно включено суму акцизного податку з роздрібного продажу до складу загального оподатковуваного доходу, отриманого за результатами здійснення господарської діяльності.

У свою чергу, контролюючий орган стверджує, що суми акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів не виключаються із сум отриманого доходу.

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 177.1-177.3 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Із наведеної правової норми можна зробити висновок, що до складу витрат і доходу фізичної особи-підприємця не включається податок на додану вартість, який за своєю суттю є непрямим податком.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, з 01.01.2015 запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів, зокрема на тютюнові вироби, пиво.

За визначенням підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України, платниками податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Поняття реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, в цілях оподаткування, визначено підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно з яким, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Згідно підпункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України, для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Тобто, оскільки акцизний податок-це непрямий податок на споживання окремих видів товарів, визначених ПК України, як підакцизні, що включаються до ціни таких товарів, то 5% акцизного податку має бути включено до вартості тютюнових виробів з урахуванням ПДВ, які реалізовуються в роздрібній торгівлі.

Наведені правові положення Податкового кодексу України дають підставу для висновку, що акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками.

Вирішуючи питання про правомірність не включення позивачем акцизного податку у складі доходу, суд зазначає наступне.

Так, статтею 177 Податкового кодексу України чітко не визначено, що акцизний податок не включається ані у складі доходів, ані у складі витрат, що стало підставою для врахування відповідачем спірної суми акцизу у складі доходу ФОП ОСОБА_3 При цьому, контролюючий орган стверджує, що до складу витрат - акцизний податок не включається.

Однак, суд не погоджується із правовою позицією відповідача з огляду на наступне. За змістом пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України, інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно зі статтею 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Враховуючи викладене нормативне обґрунтування та необхідність конкретизації при вирішенні питання щодо правомірності формування позивачем доходу, суд дійшов висновку про необхідність застосування приписів Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 N 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України14.12.1999 за N 860/4153, яким визначено методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності.

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 "Дохід", дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Згідно пункту 6 П(С)БО 15 "Дохід", не визнаються доходами такі надходження від інших осіб: сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів;

сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо;

сума попередньої оплати продукції (товарів, робіт, послуг);

сума авансу в рахунок оплати продукції (товарів, робіт, послуг);

сума завдатку під заставу або в погашення позики, якщо це передбачено відповідним договором;

надходження, що належать іншим особам;

надходження від первинного розміщення цінних паперів;

сума балансової вартості валюти.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування (у даному випадку) та, відповідно, - до складу витрат.

Обґрунтовуючи позицію щодо того, що на позивача, як фізичну особу-підприємця, поширюються норми П(С)БО 15 "Дохід", суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на принципах, зокрема:

-рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

-єдиного підходу до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку.

Принцип рівності передбачає, що не допускається встановлення правил оподаткування (пов'язаних із диференціацією ставок податків, наданням податкових пільг, реєстрацією платників податків, податковою звітністю тощо), що допускають дискримінацію платників податків в залежності від правової форми, змісту, виду їх підприємницької діяльності, їх національності, місця походження капіталу тощо.

Відповідно до принципу єдиного підходу до встановлення податків та зборів, усі обов'язкові елементи податку встановлюються виключно законом. Встановлення податку відповідно до статті 7 Податкового кодексу України передбачає обов'язкове визначення таких елементів як об'єкт оподаткування, база оподаткування, ставка податку, порядок обчислення податку, податковий період, строки та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

З урахуванням викладеного та встановлених у ході судового розгляду справи обставин, суд дійшов переконання, що при формуванні доходу фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування, останніми повинні враховуватись положення пункту 6.1 П(С)БО 15 "Дохід", відповідно до якого не визнаються доходами суми акцизу.

З огляду на викладене, суд вважає хибним висновки контролюючого органу про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 72364,59 грн.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, на винесення податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2016 р. вплинуло встановлене перевіркою порушення позивачем вимог п.177.2, пп.177.10 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

За змістом пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За правилами пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Тобто, перевіркою продажу ФОП ОСОБА_3 підакцизного товару податковим органом виявлено, що не зазначено суму акцизного податку у графі 2 «Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності» у книзі обліку доходів і витрат.

Також, суд зазначає, що у ході судового розгляду підтверджено та не спростовано актом перевірки, що ФОП ОСОБА_3 у визначені чинним законодавством строки сплачено акцизний податок до бюджету за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року в розмірі 79831,00 грн. (а.с. 39 ). Отже, висновки акту перевірки суперечать один одному.

Таким чином, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п.177.2, пп.177.10 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2016р., яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 16282,03 грн. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що у ході судового розгляду справи спростовані висновки акту перевірки в частині завищення позивачем оподатковуваного доходу, отже всі наступні висновки податкового органу є помилковими, оскільки всі донарахування були здійснені на його підставі.

Так, на думку суду, обґрунтованими є позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 1085,47 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 271,37 грн. (а.с. 14).

Єдиною підставою для донарахування позивачеві основного зобов'язання та фінансових санкцій за платежем військовий збір став висновок контролюючого органу про заниження платником оподатковуваного доходу у період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Так, пунктом 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Зважаючи на те, що у ході судового розгляду справи спростовані висновки акту перевірки в частині завищення позивачем оподатковуваного доходу в сумі 72364,59 грн., відповідно, нарахування відповідачем військового збору на суму такого доходу в розмірі 1085,47 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 271,37 грн., - є протиправним.

З огляду на що, податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2016 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на 1356,84 грн., в т.ч. 1085,47 грн. основного платежу та застосовано штрафні (фінансових) санкції у сумі 271,37 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, на думку суду, обґрунтованими є позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування вимоги № 20940-25 від 02.09.2016 року про сплату податкового боргу платника податків за узгодженим грошовим зобов'язанням 13085,45 грн., у тому числі по податку на доходи фізичних осіб 12574,60 грн. та військового збору 510,85 грн., оскільки така вимога є похідною від попередніх вимог.

У відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч.1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень та вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню, а винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення та вимога є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми "Р" № від 25.04.2016 та № від 25.04.2016.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №20940-25 від 02.09.2016.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39508514) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 76018, АДРЕСА_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Микитин Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 09.03.2017 у зв'язку з перебуванням судді на листку непрацездатності з 02.03.2017 по 07.03.2017.