Справа № 826/17663/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

10 березня 2017 року № 826/17663/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним рішення відповідача, яким відмовлено позивачу у наданні статусу учасника бойових дій та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій із видачею посвідчення встановленого зразка.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 31 січня 2017 року оголошено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження згідно з частиною 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про встановлення йому статусу учасника бойових дій.

12 грудня 2016 року заява позивача була розглянута на засіданні комісії Київського міського військового комісаріату з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби та відповідно до витягу з протоколу від 12 грудня 2016 року №27 у наданні статусу учасника бойових дій позивачу відмовлено, оскільки в період, зазначений позивачем, на території Ефіопії бойові дії не велись.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території (далі - Перелік), яким визначено, що бойові дії на території Ефіопії велись в період з грудня 1977 року по листопад 1979 року.

Відповідно до довідки Центрального військо-морського архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 27 травня 2016 року №6474 ОСОБА_1 з 22 червня 1977 року по 01 січня 1978 року працював у військовій частині НОМЕР_1 на морському танкері «Фіолент» на посаді матроса. З 02 січня 1978 року по 28 травня 1981 року позивач працював у військовій частині НОМЕР_2 на посаді матроса 1 і 2 класу на морських танкерах «Ельня», «Б. Чілікін», морському суховантажного транспорті «Тургай».

При цьому довідкою Центрального військо-морського архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 07 квітня 2011 року №5143 підтверджується, що позивач з січня 1979 року по червень 1980 року працював у військовій частині НОМЕР_2 на посаді матроса морського суховантажного транспорту «Тургай», який з 17 січня по 23 січня 1980 року знаходився в порту Массауа (Ефіопія).

Пунктом 6 приміток до Переліку передбачено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Отже, виходячи зі змісту приписів наведеної примітки, до позивача може бути застосований вказаний пункт лише у разі надання ним довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил РСР про його особисту участь у бойових діях.

В якості доказів на підтвердження періоду свого перебування в Ефіопії позивачем до матеріалів справи надано нотаріально посвідчену заяву гр. ОСОБА_2 від 19 квітня 2016 року, в якій заявник зазначає про те, що позивач був у період січня 1979 року по червень 1980 року членом екіпажу військово-морського суховантажного транспорту «Тургай» та забезпечував вивантаження гелікоптерів МІ-8, боєприпасів з борту вказаного судна на причал порту Массауа.

Проте, зазначена заява не може бути взята судом до уваги як така, що підтверджує право позивача на отримання статусу учасника бойових дій, оскільки факт проходження позивачем служби на території Ефіопії на посаді матроса морського суховантажного транспорту «Тургай», який з 17 січня по 23 січня 1980 року знаходився в порту Массауа (Ефіопія) відповідачем не заперечується та не потребує доказування, проте докази щодо особистої участі позивача у бойових діях - відсутні.

Враховуючи, що позивач перебував на території Ефіопії на посаді матроса морського суховантажного транспорту «Тургай» у період, що не визначений Переліком, як період бойових дій та у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів особистої участі позивача у бойових діях, рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у присвоєнні статусу учасника бойових дій є правомірним.

Аналогічна позиція міститься у судовому рішенні Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/38779/13 від 24.02.2015 року та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справах цієї категорії, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 року у справі 21-137а14.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 69-71, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась