Справа № 813/1633/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року справа № 813/1633/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Харіва М.Ю.,

за участю:

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління національної поліції МВС України у Львівській області від 19.04.2016 № 116 о/с, поновити ОСОБА_1 в національній поліції на посаді поліцейського батальйону дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції у Львівській області та стягнути грошове забезпечення з 20.04.2016 за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наказом тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 19.04.2016 № 116 о/с його звільнено із займаної посади через скорочення штатів або проведення організаційних заходів на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Із вказаним звільненням не погоджується, вказуючи на недотримання відповідачем ряду вимог чинного законодавства. Зокрема, відповідачем не було запропоновано позивачу іншу посаду, не обґрунтовано можливості його подальшого проходження по службі, а також не було належним чином повідомлено про вивільнення у зв'язку зі скороченням штату. Вважає своє звільнення незаконним, а винесений наказ таким, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення, у яких зазначив, що з метою вдосконалення діяльності та структури Головних управлінь Національної поліції України в Київській, Львівській та Харківській областях, упровадження нових форм і методів роботи підпорядкованих їм територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, відповідно до статті 22 Закону "Про Національну поліцію", видано наказ від 22.01.2016 № 53 «Про запровадження нових форм і методів роботи територіальних підрозділів ГУНП у Київській, Львівській та Харківській областях». Відповідно до даного наказу ГУНП у Львівській області було зобов'язано з 01.02.2016 запровадити на території обслуговування де відсутні підрозділи ДПС Національної поліції, нові форми і методи роботи підпорядкованих територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, до 27.01.2016 розробити і затвердити в установленому законом порядку Положення про відділи та відділення поліції в районах, містах, районах у містах, а також функціональні обов'язки працівників патрульної поліції та відділу моніторингу. Для забезпечення виконання вимог чинного законодавства 19.02.2016 ОСОБА_1 повідомлено про скорочення штату працівників ГУНП у Львівській області на підставі наказу ГУНП у Л/о від 18.02.2016 № 16 та про наступне вивільнення, що підтверджується розпискою від 19.02.2016. У подальшому, 19.02.2016 та повторно 03.03.2016 позивачу було запропоновано ряд вакантних посад на вибір для визначення подальшого проходження служби. Від запропонованих посад позивач відмовився, про що складений відповідний акт. Наказом від 19.04.2016 № 116 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Просив у задоволенні позовних вимог, відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з березня 2006 року. Остання посада - поліцейський батальйону дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Львівській області від 19.04.2016 № 116 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 19.04.2016 відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Львівській області від 19.04.2016 № 116 о/с, позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку із чим звернулася до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ), який набув чинності 07.11.2015.

Згідно з частиною 1 статті 48 Закону № 580 - VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 статті 77 Закону № 580-VІІІ встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону № 580-VІІІ у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно з частиною другою статті 68 Закону № 580-VІІІ поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Частиною третьою статті 68 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до частини п'ятої статті 68 Закону №580-VІІІ переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Отже, у випадку скорочення посад в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого підлягає скороченню, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

При цьому, така особа може бути призначена за її згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Законом № 580-VІІІ не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 4 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на відсутність у Законі № 580-VІІІ спеціальних положень, які регулюють порядок пропозиції поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку слід застосовувати загальні положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною другою цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду трудових спорів" (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Тому, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Судом встановлено, що відповідно до статті 22 Закону № 580-VІІІ, Національною поліцією з метою вдосконалення діяльності та структури Головних управлінь Національної поліції України в Київській, Львівській та Харківській областях, упровадження нових форм і методів роботи підпорядкованих їм територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, видано наказ від 22.01.2016 № 53 «Про запровадження нових форм і методів роботи територіальних підрозділів ГУ НП у Київській, Львівській та Харківській областях», відповідно до якого зобов'язано з 01.02.2016 запровадити на території обслуговування де відсутні підрозділи ДПС Національної поліції, нові форми і методи роботи підпорядкованих територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, до 27.01.2016 розробити і затвердити в установленому законом порядку Положення про відділи, відділення поліції в районах, містах, районах у містах, а також Функціональні обов'язки працівників патрульної поліції та відділу.

Наказом Національної поліції України від 25.01.2016 № 60 «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у Львівській області» відповідно до статті 15 Закону № 580-VІІІ, затверджено Перелік змін у штатах ГУНП у Львівській області.

На виконання наказу Національної поліції України від 25.01.2016 № 60, з метою вдосконалення діяльності органів та підрозділів ГУНП, забезпечення належного виконання завдань, т.в.о. начальника ГУНП у Львівській області Загарією Д.Д. видано наказ від 30.01.2016 № 10 «Про організаційно штатні зміни», відповідно до якого оголошено перелік змін у штатах ГНП у Львівській області.

Згідно з наказом Національної поліції України від 16.02.2016 № 135 «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» затверджено переліки змін у штатах Національної поліції України.

На виконання наказу Національної поліції від 16.02.2016 № 135, з метою вдосконалення діяльності органів і підрозділів ГУНП, забезпечення належного виконання завдань, 18.02.2016, т.в.о. начальника ГУНП у Львівській області Загарією Д.Д. видано наказ № 16 про організаційно-штатні зміни у штатах ГУНП у Львівській області.

19.02.2016 ОСОБА_1 повідомлено про скорочення штату працівників ГУНП у Львівській області (на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 18.02.2016 № 16) та про наступне вивільнення, що підтверджується попередженням від 19.02.2016.

Проте, в порушення вимог статті 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач не запропонував ОСОБА_1 іншу роботу в ГУ НП у Львівській області.

Як встановлено судом, 19.02.2016 та 03.03.2016 в ГУ НП у Львівській області проводились оперативні наради, на яких працівникам ГУ НП у Львівській області повідомляли про майбутнє скорочення штату на підставі наказу ГУ НП у Львівській області від 18.02.2016 № 16 та оголошувались посади для їх подальшого працевлаштування, що підтверджується протоколом оперативної наради від 19.02.2016.

Згідно з актами про повідомлення осіб з приводу скорочення посад та доведення до таких вакантних рівнозначних посад з метою подальшого працевлаштування від 19.02.2016 та від 03.03.2016 ОСОБА_1 від запропонованих посад відмовився, а також відмовився підписувати розписку чи писати рапорт з приводу відмови від запропонованих посад.

Допитані в судовому засіданні 15.09.2016 свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 повідомили, що були присутні на оперативних нарадах 19.02.2016 та 03.03.2016 в ГУ НП у Львівській області, однак жодному із присутніх, в тому числі ОСОБА_1 персонально вакантна посада не пропонувалася. Крім того ствердили, що ОСОБА_1 не був присутній на оперативних нарадах 19.02.2016 та 03.03.2016 в ГУ НП у Львівській області.

Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували належність пропозиції позивачу вакантних рівнозначних посад на оперативних нарадах 19.02.2016 та 03.03.2016 чи інших доказів, які б підтверджували сам факт присутності позивача на вказаних нарадах, попередження його про майбутнє вивільнення та пропозицію йому будь-якої рівнозначної вакантної посади.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2015 у справі № 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівнику не була надана на тому або на іншому підприємстві (установі, організації) інша робота, або запропонована робота, від якої він відмовився з поважних причин.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів пропонування відповідачем вакантної посади позивачу для подальшого працевлаштування у зв'язку з його звільненням через скорочення штатів та проведення організаційних заходів на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України № 580-VIII.

Враховуючи зазначене, відповідач порушив встановлену Законом № 580-VIII процедуру звільнення позивача з посади поліцейського батальйону дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції у Львівській області, а отже наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 19.04.2016 № 116 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді поліцейського батальйону дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції у Львівській області з 20.04.2016.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1). Відповідно до ч. 3 п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках". До яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до наказу МВС № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням суми заробітної плати за фактично відпрацьовані 2 місяці на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено з роботи з 19.04.2016, відповідно 19.04.2016 є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні.

Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу відповідача, необхідно обраховувати з 20.04.2016 по 09.03.2017, що становить 324 календарних днів (квітень 2016 року - 11 днів, травень 2016 року - 31 день, червень 2016 року - 30 днів, липень 2016 року - 31 день, серпень 2016 року - 31 день, вересень 2016 року - 30 днів, жовтень 2016 року - 31 день, листопад 2016 року - 30 днів, грудень 2016 року - 31 день, січень 2017 року - 31 день, лютий 2017 року - 28, березень 2017 року - 9 днів).

Згідно довідки про доходи від 06.03.2017 № 221 грошове забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2016 року - 3375,00 грн, за березень 2016 року - 3375,00 грн, отже середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 3375,00 грн, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 114,40 грн.

Таким чином, із Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача необхідно стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 20.04.2016 по 09.03.2017 у сумі 37065,60 грн (114,40грн * 324 календарних днів).

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що заявлений позов є підставний, обґрунтований, а відтак і такий, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним на скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 19.04.2016 № 116 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського батальйону дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції у Львівській області з 20.04.2016.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 37065 (тридцять сім тисяч шістдесят п'ять) гривень 60 копійок.

5. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського батальйону дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції у Львівській області і стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 3375,00 грн звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 13.03.2017.