Справа № 821/142/17
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/142/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 - не з`явився,

представник відповідача 2 - Жукової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України полковника ОСОБА_2 , Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Начальника Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України Шевченко Олег Петрович (далі відповідач 1) та Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач 2) в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №546-вв від 26.12.2016 року в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Позовна заява мотивована тим, що оскаржуваним наказом позивачу оголошену догану, проте не вказано за який конкретно проступок його притягнено до дисциплінарної відповідальності. Підставою для накладення дисциплінарного стягнення слугував висновок службового розслідування, однак позивачу не було запропоновано надати пояснення, відмовлено в приєднанні письмових пояснень до матеріалів службового розслідування. Згідно ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є виключно невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Позивач вважає, що не вчиняв будь-якого правопорушення, а тому наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності є протиправним.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав із підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Доказів поважності неприбуття в судове засідання відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим судом продовжено розгляд справи на підставі наявних у ній доказів без участі відповідача 1.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти позову заперечив із підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи із наступного.

Судом встановлено, що Наказом №1829-аг від 30.11.2016 року було призначено службове розслідування. Підставою для призначення даного службового розслідування слугувало те, що 28.11.2016 року від начальника Азово-Чорноморського регіонального управління надійшов лист від 25.11.2016 року №24/6701 «Про направлення копій рапортів» щодо звернень начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Херсон» майора ОСОБА_1 .

На підставі вищенаведеного наказу було проведено службове розслідування за результатами якого складено висновок.

Із наведеного висновку вбачається, що відповідно до зазначених рапортів позивач зазначає про те, що начальник ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітан ОСОБА_3 відмовився зареєструвати та передати по команді його рапорт, в зв`язку з цим він направив рапорт засобами поштового зв`язку на начальника Азово-Чорноморського регіонального управління. Майор ОСОБА_1 повідомляє, що командуванням систематично не виконується умови п.2 контракту про проходження військової служби (додаток 3), а саме, не призначають на військові посади відповідно до отриманої професійної (фахової) підготовки та присвоєного військового звання. З дня укладення контракту він перебуває на посаді начальника ВІПС ВПС «Херсон».

З пояснень капітана ОСОБА_3 було встановлено, що 14.11.2016 року до нього звернувся начальник 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майор ОСОБА_4 та представив рапорт на ім`я начальника Азово-Чорноморського регіонального управління з метою ознайомлення з ним. Ознайомившись з рапортом, капітан ОСОБА_3 виявив, що на ньому вже віддрукована резолюція із залишенням пустим місцем для вписання від його імені та від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому в рапорті було невірно вказане його прізвище.

Майор ОСОБА_1 забрав рапорт з метою його доопрацювання. В той же день 14.11.2016 року вищезазначений військовослужбовець приніс повністю ідентичний рапорт, тільки з правильно написаним прізвищем капітана ОСОБА_3 та пояснив, що він відбуває до клінічного шпиталю ДПСУ м. Київ для проведення лікування і даний рапорт буде направляти на ім`я начальника Азово-Чорноморського регіонального управління в порядку статті 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ, що не передбачає звернення по команді та резолюцій на ньому, а рапорт залишає з метою ознайомлення.

Таким чином, майор ОСОБА_1 своїми діями відмовився виконувати законне розпорядження начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » капітана ОСОБА_3 написати рапорт по команді (тобто на безпосереднього начальника капітана ОСОБА_3 ) та звернувся напряму рапортом до начальника Азово-Чорноморського регіонального управління чим порушив вимоги статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Рапорт на ім`я начальника Азово-Чорноморського регіонального управління майор ОСОБА_1 написав опираючись на статтю 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ та з віддрукованою резолюцією з залишеним пустим місцем для його візування начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовець ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що є не вірною формою для звернення до посадової особи у відповідності до статті 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ (усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб…). Він має право звертатися, як громадянин України у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

За результатами службового розслідування група вважає за доцільне за порушення вимог статей 11, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІ категорії (тип «А») майора ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності правами начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 оголосити догану. За неналежне виконання статей 11, 16 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальника відділу прикордонної служби «Херсон» ІІ категорії (тип «А») капітана ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності правами начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 оголосити догану.

На підставі вищенаведеного висновку службового розслідування Наказом начальника 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України №546-ВВ від 26.12.2016 року за порушення вимог статей 11, 14 Статуту внутрішньої служби України та статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Херсон» ІІ категорії (тип «А») майору ОСОБА_1 оголошено догану. Також даним наказом за неналежне виконання вимог статей 11, 16 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальнику відділу прикордонної служби Збройних Сил України начальнику відділу прикордонної служби «Херсон» ІІ категорії (тип «А») капітану ОСОБА_3 оголошено догану.

Позивач не погодившись із вищенаведеним наказом в частинні притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч. 4 ст. 2 вказаного Закону одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції, та повноваження відповідно до Конституції України визначено Законом України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 р. №661-IV (далі - Закон №661-IV).

Згідно ст. 1 Закону №661-IV на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до ст.10 Закону №661-IV прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів. До складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю.

При цьому, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. №548-XIV, дія якого, у тому числі, поширюється на Державну прикордонну службу України.

Згідно з преамбулою, Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути вічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст. 84 Дисциплінарного статуту).

Положеннями ст. 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Згідно ч. 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

За нормами ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.

Приписами ст. 87-1 Дисциплінарного статуту визначено, що рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця оскаржується в установленому законом порядку.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (ст. 88 Дисциплінарного статуту).

Як уже зазначалося вище позивачу оголошено догану за порушення вимог статей 11, 14 Статут внутрішньої служби України та статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, а саме те, що ним було подано рапорт на ім`я не безпосереднього начальника, а на ім`я наступного прямого начальника.

Відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може вирішити до наступного безпосереднього начальника.

Судом в процесі розгляду справи встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи рапортів позивач звернувся до начальник ВПС «Херсон» капітана ОСОБА_3 , проте він відмовився зареєструвати та передати по команді його рапорт, у зв`язку з цим він направив рапорт засобами поштового зв`язку на начальника Азово-Чорноморського регіонального управління в порядку статті 110 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до статті 110 Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі: незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів

та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що позивач у даному випадку мав право звертатися до наступного безпосереднього начальника, оскільки його безпосередній начальник відмовився зареєструвати та передати по команді його рапорти.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що за результатами службового розслідування безпосередньому начальнику позивача за неналежне виконання вимог статей 11, 16 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України оголошено догану.

За таких обставин, суд вважає, що факт оголошення догани безпосередньому начальнику позивача за не належне виконання своїх обов`язків виключає можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.

Також, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що рапорт на ім`я начальника Азово-Чорноморського регіонального управління майор ОСОБА_1 написав з віддрукованою резолюцією із залишеним пустим місцем для його візування начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та начальником Херсонського прикордонного загону, як військовослужбовець ВПС «Херсон», що є не вірною формою для звернення до посадової особи у відповідності до статті 110 Дисциплінарного статут ЗСУ, оскільки із досліджених в судовому засіданні оригіналів рапортів встановлено відсутність у них віддрукованої резолюції із залишеним пустим місцем для його візування начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та начальником Херсонського прикордонного загону.

Крім цього, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що за положеннями статті 45 Дисциплінарного статуту, усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення. Наказом № 9-ос від 10.01.2017 року майора ОСОБА_1 звільнено у запас з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Тому відповідач-2 вважає, що наказ начальника Херсонського прикордонного загону від 26.12.2016 року №546-вв, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення "догана", у зв`язку зі звільненням з військової служби позивача втратив чинність.

Суд не приймає до уваги такі доводи представника відповідача 2, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що позовні вимоги про визнання наказу протиправним та його скасування мають бути розглянуті по суті, навіть у випадку втрати цим наказом юридичної сили на день розгляду спору судом. На підставі даного наказу, в період його дії, для позивача могли настати певні правові наслідки матеріального або морального характеру, а тому такий наказ може бути оскаржено до суду. При цьому право позивача на оскарження не залежить від того, що відповідач скасував даний наказ самостійно або цей наказ втрати чинність з інших підстав.

Визнаний у судовому порядку незаконним або неправомірним правовий акт індивідуальної дії однозначно втрачає свою силу з моменту його прийняття, тобто не породжує юридичних наслідків. У випадку скасування такого акта або втрати ним чинності виходить, що цей акт в період часу з моменту його прийняття і до моменту його скасування або втрати чинності суперечив законодавству, але при цьому діяв і породжував певні правові наслідки, і скасовується лише на майбутнє, без зворотного ефекту.

Всі адміністративні акти (і індивідуальної дії, і нормативно-правові) можуть бути оскаржені в суді. Вони є дійсними доти, поки суд не встановить їх недійсність, тобто є оспорюваними. Втрата наказу чинності не є поняттям, тотожним визнанню його протиправним в момент його прийняття.

Статтями 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Херсонського прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.12.2016р. № 546-вв в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 березня 2017 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 12.2