Справа № 641/10234/16-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р. Справа № 641/10234/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.01.2017 по справі № 641/10234/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ, відповідач), в якому просила суд визнати протиправним рішення відповідача від 07.12.2016 щодо виключення з розрахунку донарахування пенсії їй суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 за № 212 та надбавки до посадового окладу згідно рішення 2 серії 22 скликання Харківської міської ради, а також щодо відмови у здійсненні перерахунку її пенсії як державного службовця з 01.05.2016 у зв'язку із підвищенням заробітної плати державних службовців згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 за № 212 "Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році"; зобов'язати відповідача провести донарахування пенсії державного службовця з жовтня 2009 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 за № 212 та надбавки до посадового окладу згідно рішення 2 серії 22 скликання Харківської міської ради всього на суму 18524 грн. 33 коп. згідно довідок про складові заробітної плати від 30.11.2016 за № 126, виданої Департаментом комунального господарства Харківської міської ради та від 06.12.2016 за № М-3904/01-44/36, виданої Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації із збереженням проценту нарахування на момент виходу на пенсію 87 % без урахування індексації пенсії, а також перерахувати її пенсію державного службовця згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 за № 212 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" на підставі листа від 20.10.2016 за № М-3319/01-44/36, виданого Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації та провести відповідні виплати.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки рішенню Конституційного Суду України від 09.02.1999, на яке посилався позивач, щодо дії нормативно-правових актів у часі, так, як наслідок, неправильно визначено час виникнення спірних відносин, і у зв'язку з цим неправильно застосовано норми Закону України "Про державну службу". З посиланням на ст.ст.8, 22, 46 Конституції України зазначила, що її право на соціальний захист не може бути звужене. Також стверджує, що судом першої інстанції не враховано практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справах "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014, "Богатова проти України" від 21.02.2011, "Пронін проти України" від 07.10.2010.

До суду апеляційної інстанції представник відповідача надав заперечення, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 2009 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та отримує пенсію призначену відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року "Про державну службу", у розмірі 87% від суми заробітної плати.

06.12.2016 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про проведення донарахування пенсії державного службовця з жовтня 2009 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків та надбавки до посадового окладу, надавши довідку про складові заробітної плати від 30.11.2016 за № 126, виданої Департаментом комунального господарства Харківської міської ради та від 06.12.2016 за М-3904/01-44/36, виданої Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, а також просила перерахувати їй пенсію державного службовця згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 за № 212 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" на підставі листа від 20.10.2016 за № М-3319/01-44/36, виданого Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (а.с.17).

Рішенням комісії управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова від 7 грудня 2016 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів Україні щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213 з 01.06.2015 скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року (а.с.18).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом про оскарження цього рішення та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується із висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків та надбавки до посадового окладу, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ (в редакції на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95 ВР " Про оплату праці " (далі - Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, індексація, надбавки до посадового окладу та грошові винагороди входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на викладене, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

У довідках, поданих позивачем, про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь - які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", вказано, що на всі виплати, включені у довідки, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, індексація, надбавки до посадового окладу та грошові винагороди, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати державного службовця, враховуються при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись не положенням Законів № 3723-ХІІ та №108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону №1058-ІУ та стаття 66 Закону № 1788-ХІІ, а тому позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що станом на момент звернення із заявою про врахування при обчисленні пенсії інших складових заробітної плати, норми, що регулюють порядок перерахунку пенсії державним службовцям було скасовано, враховуючи те, що спірним є питання не про право позивачки на перерахунок пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а про право на виплату пенсії, обчислену з урахуванням всіх складових заробітної плати, на які було нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та на які позивачка мала право станом на час призначення пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що право на виплату пенсії з урахуванням спірних складових заробітної плати надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Враховуюче те, що підставою для обчислення нового розміру пенсії слугувала заява позивачки разом із довідкою про складові заробітної плати від 30.11.2016 за № 126, яка видана Департаментом комунального господарства Харківської міської ради, та довідкою від 06.12.2016 за М-3904/01-44/36, яка видана Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, рішення комісії управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова від 7 грудня 2016 року, яким позивачці відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням цих довідок, є незаконним, та позовні вимоги позивачки в частині зобов'язання здійснити донарахування пенсії державного службовця з урахуванням спірних надбавок є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з дати звернення до відповідача з такими довідками із збереженням проценту нарахування на момент виходу на пенсію 87 %.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необгрунтованості рішення суду в цій частині.

Щодо питання проведення донарахування пенсії без урахування індексації пенсії, то колегія суддів вказує, що оцінка правомірності проведення індексації пенсії можлива тільки після факту здійснення перерахунку (донарахування) пенсії, та з урахуванням того, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, позовні вимоги позивачки, що стосуються питання проведення перерахунку пенсії без врахування індексації пенсії, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів має зазначити, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Натомість, відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з жовтня 2009 року перебуває на обліку в УПФУ та отримує щомісячні пенсійні виплати, а тому була обізнана про розміри таких виплат та не була позбавлена можливості дізнатись про порядок їх нарахування.

Отже, звернувшись 22 грудня 2016 року до суду з вимогами про донарахування та виплату пенсії, позивачка пропустила строк звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Позивачкою на підтвердження поважності причин пропущення строку звернення до суду не було наведено жодної обставини, яка б свідчила про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення до суду.

З огляду на викладене, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, вказану в постанові від 15.12.2015 у справі № 21-4289а15 в частині того, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку, позовні вимоги за період з жовтня 2009 року по 21.06.2016 підлягають залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині відмови позивачу в перерахунку пенсії державного службовця, у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 за № 212 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" на підставі листа від 20.10.2016 за № М-3319/01-44/36, виданого Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації та провести відповідні виплати, колегія суддів зауважує таке.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачці призначена з 2009 року у розмірі 87 % від заробітної плати.

Згідно з статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким чином, зазначеною нормою права було визначено таку підставу (умову) для перерахунку раніше призначених пенсій як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 року, який набрав чинності 01 січня 2015 року, статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" викладено у новій редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року змінилося правове регулювання перерахунку пенсій колишніх державних службовців. Така підстава (умова) для перерахунку раніше призначених пенсій як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відсутня в новій редакції статті 37-1 Закону України "Про державну службу", а визначення умов перерахунку раніше призначених пенсій делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (далі - Постанова №865) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Отже, вказана норма права передбачала проведення перерахунку пенсій, призначених державним службовцям, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" до Постанови №865 внесено зміни, які застосовуються з 01 грудня 2015 року та якими, зокрема, виключено пункт 4.

Таким чином, з 01.12.2015 такої підстави (умови) перерахунку раніше призначених пенсії як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям законодавством визначено не було.

Крім того, 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015.

Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В свою чергу, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Згідно частини другої статті 42 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щороку, починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік.

Як зазначалось вище, позивач звернулась до УПФУ 06.12.2016 із заявою про перерахунок пенсії, надавши лист від 20.10.2016 за № М-3319/01-44/36, виданого Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії до законодавства внесено зміни, які не передбачають перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для здійснення позивачу перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 212 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році".

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Пленум Верховного Суду України №16 від 16.09.2016, розглянувши подання голови Верховного Суду України про прийняття рішення стосовно звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності статті 37-1 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 дійшов висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для звернення до Конституційного Суду України з таким поданням, з огляду на те, що згідно із Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10, 12 розділу ХІ Закону №889-VІІІ) утратив чинність.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм Законі України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

Посилання апелянта на принцип дії норм права у часі є безпідставними, оскільки такий принцип застосовується до правовідносин, що виникли до набрання чинності конкретною нормою права. Зокрема, де вищезазначених змін у законодавстві виникло право позивача на пенсію, яке є незмінним.

Разом з тим, право на перерахунок пенсії у позивача могло виникнути лише після звернення з відповідною заявою до пенсійного органу, а таке звернення відбулось після зміни постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії" від 31.05.2000 № 865, що призвело до певних правових наслідків.

Після виключення норм про перерахунок пенсії, зокрема пункту 4 з тексту постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії" від 31.05.2000 № 865, право на перерахунок раніше призначених пенсій припинилось.

Стосовно тверджень апелянта про звуження його прав, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Великоди Валентини Ніканорівни проти України", заява № 43331/12 від 03 червня 2014 року Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У іншому рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Колегія суддів відмічає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачці не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього.

З огляду на наведене, застосування до спірних відносин положень ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання дій УПФУ неправомірними.

Щодо надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині доводів апеляційної скарги позивача про відсутність мотивувальної частини рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п. 6 ч. 5 ст.183-2 КАС України у постанові, прийнятій у скороченому провадженні зазначається висновок суду про повне або часткове задоволення чи відмову у задоволенні вимог адміністративного позову з посиланням на досліджені судом докази .

Пленум Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 року № 7 в абз. 4 ч. 9 звернув увагу судів, що за приписами частини четвертої статті 183-2 КАС України за результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав ухвалює законне рішення. З огляду на вимоги частини четвертої та шостої вказаної статті постанова, прийнята у скороченому провадженні, може містити тільки вступну частину, мотивувальну частину, в якій є посилання на положення закону, яким суд керувався і на підставі яких задоволено позов, та резолютивну частину.

Щодо мотивувальної частини судового рішення, то ч. 9 зазначеного Пленуму вказує на те, що суди повинні мати на увазі, що саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією .

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf. "Дюлоранс проти Франції", п. 34553/97, п. 33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп. 32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006 вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови суду першої інстанції, у судовому рішенні взагалі відсутня мотивувальна частина, а тому рішення суду першої інстанції не може вважатись таким, що відповідає вимогам ст. 159 КАС України.

На підставі аналізу встановлених обставин і вищенаведених норм зазначених законів колегія суддів вирішила, що суд першої інстанції внаслідок невірного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків та надбавки до посадового окладу, та не надав належної юридичної кваліфікації в частині позовних вимог щодо перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням зарплати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 212 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позовних вимог на підставі п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України.

Згідно ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Під документально підтвердженими судовими витратами в цій справі слід розуміти сплату позивачкою судового збору в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривень 40 копійок, що має бути стягнуті на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ пропорційно задоволених вимог в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 коп.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ч.2 ст. 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.01.2017 по справі № 641/10234/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про зобов'язання провести донарахування пенсії державного службовця за період з жовтня 2009 року по 21.06.2016 залишити без розгляду.

Визнати протиправним Рішенням комісії управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова від 07.12.2016 щодо виключення з розрахунку донарахування пенсії ОСОБА_1 суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 за № 212 та надбавки до посадового окладу згідно рішення 2 серії 22 скликання Харківської міської ради.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова провести донарахування пенсії державного службовця ОСОБА_1 з 06.12.2016, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати грошової винагороди державним службовцям за сумлінну та безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 за № 212 та надбавки до посадового окладу згідно рішення 2 серії 22 скликання Харківської міської ради всього на суму 18524 грн. 33 коп. згідно довідок про складові заробітної плати від 30.11.2016 за № 126, виданої Департаментом комунального господарства Харківської міської ради та від 06.12.2016 за № М-3904/01-44/36, виданої Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації із збереженням проценту нарахування на момент виходу на пенсію 87 %.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07.03.2017.