Справа № 182/1923/16-а(2-а/0182/86/2016)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2017 рокусправа № 182/1923/16-а(2-а/0182/86/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року у справі №182/1923/16-а за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Д.Л., Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій та бездіяльності незаконними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 12.04.2016 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Прудського Д.Л., Нікопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, в якому просив визнати дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Д.Л. по виконавчому провадженню від 24.06.2013 року незаконними (а.с.128-140).

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Дмитра Леонідовича протиправними.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач - Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апелянт надіслав до апеляційного суду заяву, якою просив розгляд справи відкласти у зв'язку з неможливістю явки представника в судове засідання. Проте, в заяві не зазначені причини такої неявки та не надані докази їх поважності.

До суду апеляційної інстанції повернутий рекомендований лист з судовою повісткою на ім'я позивача з відміткою поштового відділення про неможливість вручення адресату за закінченням теміну зберігання.

Відповідно до частини 11 статті 35 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14.08.2010 року постановою у справі про адміністративне правопорушення №319998 ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. ( а.с. 110-зворот).

Вказаною постановою роз'яснено, що у разі несплати штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання постанови органами державної виконавчої служби буде стягнуто подвійний розмір штрафу в розмірі 510 грн.. Примірник постанови ОСОБА_2 отримав 14.08.2010 року, про що в постанові наявний підпис позивача ( а.с.110-зворот).

20.06.2013 року до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла заява про примусове виконання вказаної вище постанови, на підставі чого 24.06.2013 року державний виконавець відкрив виконавче провадження ВП №38677538 з виконання постанови №319998, виданої відділом дорожньої автомобільної інспекції 14.08.2010 року про стягнення штрафу в розмірі 510 грн. ( а.с.110, 111).

Для забезпечення виконання постанови №319998 від 14.08.2010 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Прудським Д.Л. 11.11.2015 року в рамках виконавчого провадження ВП №38677538 прийнято постанову про арешт майна боржника (ОСОБА_2.) та оголошення заборони на його відчуження (а.с.116-зворіт).

Крім того, тим же державним виконавцем 11.11.2015 року в рамках виконавчого провадження ВП №38677538 прийнято постанову про розшук майна боржника (ОСОБА_2.) (а.с.117-зворіт).

Не погодившись з діями державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, та діями, пов'язаними з виконанням такого виконавчого провадження, позивач оскаржив їх до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

З тексту адміністративного позову вбачається, що позивач оскаржує дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, та дії, що пов'язані з виконанням такого виконавчого провадження, а саме: не повідомлення його про відкриття виконавчого провадження, не надано час на добровільне виконання постанови про стягнення штрафу, не проведено жодної виконавчої дії щодо встановлення його доходів, накладення арешту на його майно та оголошення його в розшук при розмірі штрафу 510 грн. ( а.с. 128-140).

Про всі вказані вище постанови державного виконавця позивач дізнався лише 25.03.2016 року. Вказану обставину апелянт в апеляційній скарзі не спростовує.

Правовідносини, що виникли у даній справі врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, в редакції, що діяла на час правовідносин (далі по тексту - Закон №606). Цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1, п.6 частини 2 статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою постанови органів (посадових осіб), уповноважених

розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Як зазначалось вище 14.08.2010 року постановою у справі про адміністративне правопорушення №319998 ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вказана постанова прийнята посадовою особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення, що передбачено КУпАП, та у відповідності до ст.17 Закону №606 є виконавчим документом.

Згідно п.1 частини 1 статті 19 Закону №606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 5, 6 статті 25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 22 Закону №606 визначено строки пред'явлення виконавчих документів до виконання. Згідно п.1 частини 1, п.3 частини 2 вказаної статті посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред'явлені до виконанн протягом трьох місяців. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, та проти чого не заперечує апелянт, постанова про адміністративне правопорушення №319998 від 14.08.2010 року разом з заявою про її примусове виконання подана Начальником ВДАІ Нікопольського МВ до ВДВС Нікопольського МРУЮ Дніпропетровської області 20.06.2013 року (а.с.110).

Саме за вказаною заявою 24.06.2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП№38677538 про примусове виконання постанови №319998 від 14.08.2010 року про штраф в розмірі 510 грн. (боржник - ОСОБА_2.).

Доказів своєчасного та належного направлення ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження апелянтом не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що в постанові про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності зазначено область міста його проживання: «Дніпропетровська обл. (Запорізька область)». Будь-яких виправлень чи зауважень стосовно вказаного запису зазначена потанова не містить.

Наявний в матерілах справи лист №66207 від 24.06.2013 року про направлення ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даних адресата не зазначено навіть міста та області, де проживає позивач (а.с.111-зворіт). Крім того, державним виконавцем дані щодо міста проживання ОСОБА_2 витребувані з адресного бюро лише у листопаді 2013 року (а.с.112).

Крім того, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено, що документ про примусове виконання (постанова №319998 від 14.08.2010 року) набрав чинності 24.08.2010 року, заява про примусове виконання подана 20.06.2013 року (а.с.111).

Таким чином, державним виконавцем 24.06.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, через майже три роки після набрання вказаною постановою юридичної сили (чинності), тобто з порушенням трьохмісячного строку, передбаченого статтею 22 Закону №606.

Посилання апелянта на ту обставину, що державним виконавцем не порушено строк відкриття виконавчого провадження взагалі не обґрунтовано, посилання апелянта на ту обставину, що постанова про накладення штрафу була отримана повторно ніяким чином не звільняє відповідача від виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Вказане свідчить про те, що у відповідності до вимог п.1 частини 1 статті 26 Закону №606 державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим документом у зв'язку з пропуском встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Посилання апелянта на ту обставину, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки, як зазначалось вище, позивач про наявність постанов державного виконавця за ВП№38677538 позивач дізнався лише 25.03.2016 року, та вказана обставина апелянтом в апеляційній скарзі не спростовується.

Як зазначалось вище, з тексту адміністративного позову вбачається, що позивач оскаржує дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, та дії, що пов'язані з виконанням такого виконавчого провадження, а саме: не повідомлення його про відкриття виконавчого провадження, не надано час на добровільне виконання постанови про стягнення штрафу, не проведено жодної виконавчої дії щодо встановлення його доходів, накладення арешту на його майно та оголошення розшуку майна боржника ( а.с. 128-140).

З урахуванням зазначених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що державним виконавцем в порушення Закону №606 було відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, строк пред'явлення якого до примусового виконання пройшов, а відтак вказані дії є незаконними.

Таким чином, всі подальші дії державного виконавця по здійсненню вказаного виконавчого провадження є протиправними.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено не відповідність постанови державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Д.Л. вимогам статтей 22, 25, 26 Закону №606.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки заявлені позивачем вимоги про визнаня незаконними дій державного виконавця Нікопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Прудського Д.Л. по виконавчому провадженню від 24.06.2013 року не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, а з тексту адміністративного позову вбачається саме незгода позивача, в тому числі, і з діями державного виконавця по відкриттю виконавчого провадження, колегія суддів вважає за можливе для повного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог, скасувавши постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що порушення відповідачем вимог діючого законодавства щодо відкриття виконавчого провадження, є самостійною і достатньою підставою для скасування такого рішення і виключає подальшу перевірку судом додержання законодавства при здійсненні виконавчого провадження, оскільки останнє вже не може впливати на правове вирішення спору.

Таким чином, судом першої інстанції прийнято правильне по суті рішення, але з помилковим застосування норм матеріального права в частині обґрунтування висновків суду.

Відповідно до статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції, зокрема, є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв по суті правильне рішення про задоволення позову, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим постанова суду підлягає зміні в частині обґрунтування мотивів прийнятого рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року у справі №182/1923/16-а задовольнити частково.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2016 року у справі №182/1923/16-а змінити в частині обґрунтування висновків суду .

Доповнити резолютивну частину постанови абзацем другим наступного змісту: «Скасувати постанову державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Прудського Д.Л. ВП №38677538 від 24.06.2013 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №319998, виданої відділом дорожньої автомобільної інспекції 14.08.2010 року про стягнення штрафу з ОСОБА_2 в розмірі 510 грн.»

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак