Справа № 820/6265/16
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 р.Справа № 820/6265/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017р. по справі № 820/6265/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просив суд:

- скасувати постанову Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23 вересня 2016 року №45554904 про повернення виконавчого документа (виконавчого напису нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприна Г.О. від 05.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3100 про звернення стягнення на майно ОСОБА_2) стягувачу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що між позивачем (іпотекодержатель) та гр. ОСОБА_2 (іпотекодавець) в забезпечення кредитного договору ML-702/065/2006 від 08.06.2006 року укладено договір іпотеки № PML 702/065/2006 від 08.06.2006 року щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою м. Харків. АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.1.1 вказаного договору визначено, що іпотекодавець зобов'язаний повністю повернути іпотекодержавтелю суму отриманого кредиту не пізніше 08.06.2021 року відповідно до умов, встановлених п.п.1.5.-1.6. кредитного договору чи в інший строк встановлений у кредитному договорі.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України "Позика", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі (зокрема кредитному договорі) у випадках і в порядку, встановлених законом.

05.11.2014 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 3100, відповідно до якого звернуто стягнення на майно-квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, за яким відкрито виконавче провадження ВП № 45554904.

23.09.2016 року відповідачем на підставі положень п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про мораторій на стягнення з майна громадян Про мораторій на стягнення з майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

07.06.2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності

Відповідно до п. 1 ст.1 вказаного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна НОМЕР_1 від 23.08.2016 року, відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Харківській області НОМЕР_2/, гр. ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 71,3 м2, тоді як зареєстрована вона за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Отже, вказані поняття не є за змістом тотожними та відповідно, особа може не проживати за місцем своє реєстрації

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що вказане приміщення не використовується гр. ОСОБА_2 як місце постійного проживання.

Згідно з п.23 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

В матеріалах справи відсутні докази, що не є споживчим кредитом кошти, які надані ПАТ "ОТП Банк" позичальнику - ОСОБА_2 за кредитним договором №МL702/065/2006 від 08.06.2006 року, в забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки № РМL-702/065/2006 від 08.06.2006 року, на підставі якого передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем вірно застосовано норми Закону України "Про мораторій на стягнення з майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та встановлено наявність заборони стосовно звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а отже при винесені оскаржуваної постанови він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017р. по справі № 820/6265/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.
Судді Старостін В.В. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2017 р.