Справа № 804/2994/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 рокусправа № 804/2994/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у справі № 804/2994/16 за позовом Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській 16 травня 2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 згідно з яким просить стягнути з відповідача на користь державного бюджету податковий борг по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач має податковий борг з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн., який утворився внаслідок несплати грошових зобовязань, нарахованих за податковим повідомленням рішенням № 1070-17 (форми «Ф») від 15.05.2015 року. Відповідачу направлялась податкова вимога № 5093-25 від 02.10.2015 року. Проте суму податкового боргу у добровільному порядку погашено не було.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що не сплачений у добровільному порядку податковий борг підлягає стягненню у примусовому порядку.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

В апеляційній скарзі зазначає про неможливість застосування до позивача в 2015 році положень ст. 267 ПК України в частині транспортного податку, неотримання позивачем податкового повідомлення-рішення та вимоги щодо сплати транспортного податку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач перебуває на обліку у позивача.

Згідно з витягу з облікової картки платника податків відповідача (податковий номер НОМЕР_1) по платежу 18011001 (транспортний податок з фізичних осіб) наявна сума недоїмки у розмірі 25000,00 грн., що виникла внаслідок несплати донарахованих контролюючим органом грошових зобовязань, згідно з податковим повідомленням - рішення від 15.05.2015 року № 1070-17 (форми "Ф") з терміном сплати до 30.09.2015.

Позивач 15.05.2015 склав та надіслав відповідачу копію податкового повідомлення - рішення (форми "Ф" № 1070-17), згідно з яким визначив йому грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 25 000,00 грн.

Зазначене відправлення отримано відповідачем, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням від 25.05.2015 року.

02.10.2015 на виконання вимог ст. 59 ПК України позивач склав та направив відповідачу копію податкової вимоги форми "Ф" № 5093-25 на суму 25000,00 грн. за платежем 18011001, яка була нею отримана 13.10.2015, що підтверджується поштовим повідомленням.

На момент вирішення спору в суді доказів сплати зазначеної суми боргу надано не було.

Стягнення з відповідача на користь державного бюджету податкового боргу по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини та задовольняючи позов повністю суд першої інстанції виходив з того, що несплачений відповідачем у добровільному порядку податковий борг підлягає стягненню у примусовому порядку.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В свою чергу пунктом 58.3 ст. 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи згідно з витягу з облікової картки платника податків відповідача (податковий номер НОМЕР_1) по платежу 18011001 (транспортний податок з фізичних осіб) наявна сума недоїмки у розмірі 25000,00 грн., що виникла внаслідок несплати донарахованих контролюючим органом грошових зобовязань, згідно з податковим повідомленням - рішення від 15.05.2015 року № 1070-17 (форми "Ф") з терміном сплати по 30.09.2015 року.

Позивач 15.05.2015 склав та надіслав відповідачу копію податкового повідомлення - рішення (форми "Ф" № 1070-17), згідно з яким визначив йому грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 25 000,00 грн. та яке було отримано відповідачем, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням від 25.05.2015 року (а.с. 6).

Доказів скасування або відкликання цього рішення суду не надано.

02.10.2015 року на виконання вимог ст. 59 ПК України позивач склав та направив відповідачу копію податкової вимоги форми "Ф" № 5093-25 на суму 25000,00 грн. за платежем 18011001, яка була нею отримана 13.10.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 5).

Доказів її скасування або відкликання суду не надано.

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами, є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотримання якого покладається на органи державної податкової служби.

Пунктом 41.5 статті 41 Кодексу визначено, що органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень.

Згідно з пунктом 87.11. статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

При цьому визначене статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України право податкового органу звернутися до суду з поданням про стягнення податкового боргу не виключає можливості податкового органу звернутися до суду у загальному порядку з відповідним адміністративним позовом.

Враховуючи наявність у відповідача узгодженої суми податкового боргу у розмірі 25000 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача такого боргу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі щодо протиправності зазначених податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги позивача, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача податкового боргу за вказаним податковим повідомленням-рішенням, а не правомірність зазначеного рішення та податкової вимоги позивача, які відповідачем до прийняття судом першої інстанції рішення по цій справі оскаржено не було.

Щодо доводів відповідача про неотримання вказаних документів, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначите наступне: пунктом 58.3 ст. 58 та ст. 59 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення та податкова вимога вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо їх вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

Враховуючи, те що судом встановлено наявність обставин надіслання позивачем на адресу за місцем проживання відповідача копій повідомлення-рішення та податкової вимоги з повідомленням про вручення, що свідчить про виконання позивачем вимог зазначених правових норм, вони вважається врученими відповідачу.

Щодо клопотання відповідача від 28.02.2017 року про зупинення провадження у цій справі, у звязку з оскарженням ним податкового повідомлення - рішення позивача від 15.05.2015 року № 1070-17 (форми "Ф") у справі № 804/638/17 колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідачем не надано суду апеляційної інстанції копії ухвали суд про відкриття провадження по справі № 804/638/17, що є доказом її наявності. При цьому в єдиному державному реєстрі судових рішень, станом на час розгляду цієї справи, також відсутні жодні рішення по зазначеній відповідачем справі.

Також слід врахувати те, що відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, проте в апеляційній скарзі відсутні доводи, щодо оскарження відповідачем податкового повідомлення-рішення позивача до прийняття судом першої інстанції постанови по цій справі та безпідставне не зясування або не врахування цих обставин судом першої інстанції.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає вказане клопотання таким, що не підлягає задоволенню та звертає увагу відповідача на положення ст. 245 КАС України відповідно до якої постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у справі № 804/2994/16 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 03 березня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко