Справа № 632/2300/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"28" лютого 2017 р. Справа № 632/2300/16-а
Судді Харківського апеляційного адміністративного суду Бенедик А.П.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23.12.2016 року змінено шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення наведених судом мотивів його прийняття.
Приймаючи вказане рішення, колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що позивач 02.12.2016 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, яка була складена в довільній формі, тому вказане звернення обґрунтовано розглянуто Управлінням Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», а відповідач лише висловив своє бачення на питання призначення пенсії. На думку колегії суддів, оскільки позивач із заявою про перерахунок пенсії (додаток 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування») до відповідача не зверталася, то у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.
Згідно з ч. 3 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Вважаю, що у даній справі Харківський апеляційний адміністративний суд дійшов помилкових висновків, а суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, виходячи з наступного.
На час звернення позивача за призначенням пенсії вступив в силу Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі Закон України 1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015 року.
Статтею 86 цього Закону визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до частини першої вищенаведеної статті Закону, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч.2 ст.86 Закону України № 1697-VII).
Таким чином, для призначення пенсії за вислугу років, працівник органів прокуратури, звертаючись за призначенням пенсії в період з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року (як це мало місце у спірних відносинах) повинен мати на день звернення вислугу не менше, ніж 23 роки, при цьому стаж його роботи на посадах прокурорів повинен становити не менше 13 років.
При цьому положення статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ, на який посилається позивач, в останній редакції кореспондують вищенаведеним нормам ст.86 Закону України № 1697-VII, оскільки також встановлюють вислугу 23 роки для осіб, які звернулись за пенсією з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року.
Як встановлено під час судового розгляду, загальна вислуга років позивача становить менше, ніж 23 роки, а відтак недостатня для призначення пенсії за вислугу років.
Крім того, згідно з підпунктом 1 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України № 1697-VII визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон України №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.
Із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач звернулась 02 грудня 2016 року, тобто в період, коли втратили чинність норми Закону № 1789-ХІІ, на підставі яких призначалися пенсії за вислугу років працівникам прокуратури.
Крім того, згідно з п. 5 Перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, Про статус народного депутата України, Про Кабінет Міністрів України, Про судову експертизу, Про Національний банк України, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.
Зазначені положення Закону України № 213-VIII були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та неконституційними (за виключенням положень, які обмежували призначення довічного грошового утримання відповідно до Закону України Про судоустрій та статус суддів) визнані не були.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу пенсії, та як наслідок для задоволення позовних вимог.
З приводу висновків колегії суддів щодо відсутності у відповідача підстав для прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії через те, що позивач звернулась із заявою, яка була складена в довільній формі, вважаю за необхідне вказати наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
У частині 3 статті 3 вказаного Закону визначено, що заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Тобто, за своєю правовою природою заява про призначення пенсії є формою звернення громадянина із проханням сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів, щодо якої встановлено спеціальний порядок розгляду та вирішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Приписи ч. 5 ст. 45 Закону визначають, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, згідно п. 4.2 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Згідно положень п.4.3 Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків) та завіряється печаткою управління.

З наведеного вбачається законодавчо закріплений за Управлінням обов'язок перевірити правильність оформлення заяви та розглянути її не пізніше 10 днів після надходження.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_2 від 02.12.2016 року, вона була прийнята та зареєстрована в Управлінні Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області 02.12.2016 року.

З листа Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області від 06.12.2016 року №188/В-14 вбачається, що відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач виходив саме з відсутності підстав її призначення. Жодних посилань на невідповідність встановленій формі заяви відповідачем не вказано.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що «спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення».

На підставі викладеного, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог саме через відсутність у позивача встановленого Законом права на призначення пенсії за вислугою років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, а висновки колегії суддів про відмову у задоволенні позовних вимог через невідповідність поданої позивачем заяви встановленій формі, є помилковими.

Вказані статтею 201 КАС України підстави для зміни постанови суду першої інстанції є вичерпними та розширенню не підлягають.

Таким чином вважаю, що колегія суддів дійшла до помилкового висновку про необхідність зміни постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23.12.2016 року шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення наведених судом мотивів його прийняття.

Суддя

Харківського апеляційного

адміністративного суду ОСОБА_3