Справа № 826/7335/16
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/7335/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кнауф Гіпс Київ» до Офісу великих платників ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 23.02.2016 №, №, №, №, від 31.05.2016 №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Офісу великих платників ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 23.02.2016 №, №, №, №, від 31.05.2016 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року позов задоволено частково, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення від 23.02.2016 №, №, від 31.05.2016 №; в інший частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Під час апеляційного розгляду справи замінено позивача - Дочірнє підприємство «Кнауф Маркетинг», його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Кнауф Гіпс Київ».

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби - Центральним офісом з обслуговування великих платників, правонаступником якого є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, проведено документальну позапланову перевірку дочірнього підприємства «Кнауф Маркетинг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 по 31.12.2015; за наслідками перевірки складено акт від 08.02.2016 №116/28-10-40-40/24577862.

Актом перевірки встановлені порушення позивачем:

- підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2029,00 грн за 2014 рік, внаслідок включення до складу витрат витрати, які не пов'язані з господарською діяльністю підприємства;

- наказу Міністерства фінансів України від 28.09.2011 №1213 «Про затвердження форми податкової декларації з податку на прибуток підприємства» (зі змінами та доповненнями);

- заниження податку на додану вартість за період з 01.07.2009 по 31.12.2015 у сумі 1036867,00 грн внаслідок порушення:

I. підпункту «а» пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 2254,00 грн за липень 2014 року, внаслідок включення підприємством до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з вартості витрат, які не пов'язані з господарською діяльністю підприємства;

II. пункту 192.1, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 та пункту 192.3 статті 192 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 743146,00 грн за грудень 2014 року, внаслідок не включення до податкової декларації з податку на додану вартість суми коригування податкового кредиту з податку на додану вартість (-743146,00 грн), згідно з отриманими від постачальника розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної;

III. абзацу 14 пункту 201.10 статті 201, підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 291467,00 грн, у тому числі за січень 2015 року на суму 47067,00 грн, лютий 2015 року на суму 56168,00 грн, квітень 2015 року на суму 107205,00 грн, травень 2015 року на суму 57849,00 грн, червень 2015 року на суму 7726,00 грн, липень 2015 року на суму 526,00 грн, серпень 2015 року на суму 14926,00 грн;

- завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 24 декларації) за листопад 2015 року на суму 15452,00 грн;

- підпунктів 1.4, 1.5 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору за 2015 рік на суму 6140,34 грн.

23.02.2016 відповідачем на підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 2536,00 грн, у тому числі за основним платежем 2029,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 507,00 грн.;

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 15452,00 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1296083,00 грн, у тому числі за основним платежем 1036867,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 259216,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, з доходів платника податку у вигляді заробітної плати за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 510,00 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору у загальному розмірі 7675,42 грн, у тому числі за основним платежем 6140,34 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1535,08 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, за результатами чого рішенням від 27.04.2016 №9701/6/99-99-11-01-02-25 залишені без змін податкові повідомлення-рішення від 23.02.2016 №, № та №, та скасовані податкові повідомлення-рішення від 23.02.2016 № та № в частині встановленого перевіркою заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість та завищення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за рахунок відшкодування витрат за використану електроенергію, отриману на підставі договорів оренди нежитлових приміщень від 01.02.2012 №38-02/12, від 01.09.2012 №А-15, укладених з товариством з обмеженою відповідальністю «Кнауф Гіпс Київ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТА ЛТД», і договору найму частини капітальної споруди від 25.10.2011 №ДН-5, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Галінвест», в іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

У зв'язку із наведеним Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби - Центральним офісом з обслуговування великих платників прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.05.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 931750,00 грн, у тому числі за основним платежем 745400,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 186350,00 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями - рішеннями від 23.02.2016 №, №, №, №, від 31.05.2016 № позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Так, як вбачається з акту перевірки від 08.02.2016 №116/28-10-40-40/24577862, в обґрунтування заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 2029,00 грн за 2014 рік, на підставі чого прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.02.2016 №, а також заниження податку на додану вартість на загальну суму 2254,00 грн за липень 2014 року, на підставі чого прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.05.2016 № (в частині), контролюючий орган посилається на нереальність (безтоварність) фінансово-господарських операцій позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Дімайтід», оскільки документи, складені останнім без дотримання чинного законодавства та не підтверджують фактичного здійснення операцій.

Як зазначено в акті перевірки, на думку посадової особи контролюючого органу про нереальність (безтоварність) досліджуваної фінансово-господарської операції свідчать висновки акту державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська від 06.01.2015 №9/04-61-22-2/39124570, в якому вказано про відсутність поставок по ланцюгу постачальників товариства з обмеженою відповідальністю «Дімайтід».

Положеннями пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат. Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною другої статті 3 цього Кодексу передбачено, що господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тому, дослідженню підлягає реальність здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку, та приймати на підтвердження даних податкового обліку необхідно лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між дочірнім підприємством «Кнауф Маркетинг» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Дімайтід» (продавець) укладено договір купівлі-продажу запасних частин та інших засобів обслуговування ТЗ від 19.06.2014 №013, згідно якого останній зобов'язується продати та поставити запасні частини до рухомого складу, а також супутні товари до догляду за транспортним засобом.

На підтвердження виконання вимог договору позивачем надані додаток №1 до договору купівлі - продажу від 19.06.2014 №13, видаткову накладну від 17.07.2014 №390, податкову накладну від 17.07.2014 №390, список перебування на балансі підприємства транспортних засобів.

Метою укладання позивачем вказаного договору слугувала необхідність поточного обслуговування власних транспортних засобів дочірнього підприємства «Кнауф Маркетинг», що спростовує твердження контролюючого органу про відсутність зв'язку вказаної операції з господарською діяльністю підприємства.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що господарські операції позивача з зазначеним вище контрагентом здійснювались в межах господарської діяльності, є реальними, та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Судом першої інстанції встановлено, що на дату підписання договору, розрахункових та первинних документів контрагент позивача не був припинений та був платником податку на додану вартість.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визнання контролюючими органами правочинів безтоварними (не реальними), які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що органом державної податкової служби як суб'єктом владних повноважень не доведено, що зазначений вище правочин є таким, що спрямований на не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідно, висновки акту перевірки є необґрунтованими.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 23.02.2016 № та податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 № в частині нарахування позивачу податку на додану вартість у розмірі 2254,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки та встановлено судом першої інстанції, іншою підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 №, з урахуванням рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 27.04.2016 №9701/6/99-99-11-01-02-25, слугували доводи контролюючого органу про порушення положень підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, оскільки дочірнє підприємство «Кнауф Маркетинг» не включило розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (розрахунок від 01.12.2014 №5 до податкової накладної від 04.11.2014 №1 на суму податку на додану вартість «-» 65572,72 грн, розрахунок від 01.12.2014 №3 до податкової накладної від 11.11.2014 №4 на суму податку на додану вартість «-» 116666,67 грн, розрахунок від 01.12.2014 №4 до податкової накладної від 07.11.2014 №3 на суму ПДВ «-» 200000,00 грн, розрахунок від 01.12.2014 №2 до податкової накладної від 14.11.2014 №5 на суму ПДВ «-» 166666,67 грн, розрахунок від 01.12.2014 №1 до податкової накладної від 18.11.2014 №8 на суму ПДВ «-» 194240,00 грн) у додаток №1 «Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1)» до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року та, відповідно, не включило коригування ПДВ у загальному розмірі «-» 743146,06 грн в рядки 16.1 «коригування згідно зі статтею 192 розділу V Кодексу обсягів придбання та податкового кредиту, який було включено у рядок 10.1» та 16 «Коригування податкового кредиту (сума значень рядків (16.1 (+ чи -) + 16.1.2 (+ чи -) + 16.2 (+ чи -) + 16.3 (+ чи -) + 16.4 (+ чи -) +16.5 + 16.6.1)» податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року, тобто не задекларувало від'ємне значення коригування податкового кредиту, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 743146,06 грн за грудень 2014 року.

Також, згідно акту перевірки, позивачем включено податкову накладну від товариства з обмеженою відповідальністю «Кнауф Сервіс Україна» від 01.12.2014 №6 на суму ПДВ 743146,06 грн до реєстру отриманих податкових накладних за грудень 2014 року, але не включило податковий кредит з ПДВ у вказаному розмірі в рядок 10.1 «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податку на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та нульовою ставкою» податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року, тобто підприємство не скористалось правом включення до податкового кредиту ПДВ у розмірі 743146,06 грн з вартості отриманих послуг по організації перевезення вантажів.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, у листопаді 2014 року позивач сплатив товариству з обмеженою відповідальністю «Кнауф Сервіс Україна» авансом 4458876,34 грн в якості компенсації вартості ж/д тарифів за послуги з організації перевезення вантажів за договором транспортного експедирування від 28.11.2011 №031ТЕО, на підставі чого товариство з обмеженою відповідальністю «Кнауф Сервіс Україна» виписало на ім'я позивача податкові накладні від 04.11.2014 №1 на суму ПДВ 65572,72 грн, від 11.11.2014 №4 на суму ПДВ 116666,67 грн, від 07.11.2014 №3 на суму ПДВ 200000,00 грн, від 14.11.2014 №5 на суму ПДВ 166666,67 грн, від 18.11.2014 №8 на суму ПДВ 194240,00 грн (у загальному розмірі сума ПДВ складає 743146,06 грн.), що було відображено позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

У подальшому, товариство з обмеженою відповідальністю «Кнауф Сервіс Україна» здійснило відповідне зарахування попередньо авансованих коштів в рахунок нового договору та сформувало нову податкову накладну від 01.12.2014 №6 на суму ПДВ 743146,06 грн, у зв'язку з чим також сформовані розрахунки коригувань до попередніх податкових накладних (загальна відкоригована сума податку на додану вартість склала «-» 743146,06 грн.).

Згідно пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

У відповідності до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії реєстру виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2014 року, в останньому міститься запис про отриману податкову накладну від 01.12.2014 №6 на суму ПДВ 743146,06 грн, а також розрахунки коригування на попередньо сформованих податкових накладних, про які зазначено вище, на загальну суму ПДВ «-» 743146,06 грн, тому, з урахуванням викладеного, позивачем вказаними діями не допущено заниження податку на додану вартість на загальну суму 743146,00 грн, оскільки вказане не вплинуло на формування в останнього зобов'язань з податку на додану вартість та/або податкового кредиту.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 № в решті нарахованого позивачу зобов'язання з податку на додану вартість.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано пояснень, а також розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 23.02.2016 №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 15452,00 грн, з урахуванням того, що висновки щодо вказаного не деталізовані також і в акті від 08.02.2016 №116/28-10-40-40/24577862.

У підпункті 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Тому, відповідно до пункту 60.4 статті 60 ПК України, в такому випадку податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, дочірньому підприємству «Кнауф Маркетинг», у зв'язку з частковим скасуванням Державною фіскальною службою України податкового повідомлення-рішення від 23.02.2016 №, нове податкове повідомлення-рішення, з урахуванням зменшеної суми, не надходило, а іншого відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено.

Відповідно, як вірно зазначено судом першої інстанції, податкове повідомлення-рішення від 23.02.2016 № є відкликаним у встановленому статтею 60 Податкового кодексу України порядку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення від 23.02.2016 № та, як наслідок, про задоволення позовних вимог в цій частині.

Оскільки в інший частині постанова суду першої інстанції сторонами не оскаржується, колегія суддів відповідно до частини першої статті 195 КАС України дійшла висновку про перегляд рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 06.03.2017 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.