Справа № 591/3839/16-а
Суддя: Клименко А. Я.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/3839/16-а
Провадження № 2-а/591/26/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про зобов»язання вчинити дії -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення просила зобов»язати Сумське об»єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області ( далі управління) провести їй розрахунок розміру пенсії за віком з дати її призначення з 10 квітня 2016 року без обмеження максимальним граничним розміром, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 року по 04.07.2003 року на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом обліку громадян в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради, з включенням до розрахункового періоду доходу з якого сплачено страховий внесок на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування ( єдиний внесок) отриманий на даній посаді в цей період за рішеннями судів, а також, на посадах начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації з 01.09.2001року по 03.10.2001 року, судді Ясинуватського міського суду Донецької області в листопаді 2003 року, судді Апеляційного суду Донецької області у вересні - грудні 2013 року, судді Апеляційного суду Сумської області у червні 2015 року із зазначенням її заробітку помісячно у такому порядку: 2000 рік липень - 977,08 грн. ; серпень - вересень по 618,14 грн.;жовтень - 723,14 грн. ; листопад - грудень по 618,14 грн. щомісячно; 2001 рік: січень - липень по 618,14 грн.; серпень - 932,06 грн.; вересень - 618,14 грн.; жовтень - 351,22 грн.; з листопада 2001 року по червень 2003 року в сумі по 618,14 грн. щомісячно; 2003 рік: липень - 517,35 грн., листопад - 2767,48 грн.; 2013 рік : вересень - 19499,0 грн., жовтень - 19054,86 грн.; листопад - 19499,0 грн.; грудень - 14412,26 грн.; 2015 рік червень - 33099,0 грн.. Також просить суд, оскільки вона працює суддею, після проведення розрахунку щомісячної суми призначеної безстроково пенсії за віком, виплатити їй нарахований розмір пенсії в повному обсязі починаючи з 10 квітня 2016року із урахуванням фактично виплачених сум та обов»язкових утримань.

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що у зв»язку із досягненням 09 квітня 2016 року пенсійного віку, вона 01.06.2016 року подала заяву до управління разом із документами про призначення їй пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року N 1058-IV (далі Закон №1058). Розпорядженням № 822101 від 30.06.2016 року цей вид пенсії їй було призначено з урахуванням коефіцієнту стажу у розмірі 9013,84 грн.. Вважає, що розрахунок її пенсії відбувся без зарахування її заробітку ( суддівської винагороди) отриманого на посадах: заступника начальника управління, завідуючої відділом обліку громадян в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради у період з 01.07.2000року по 04.07.2003 року за рішеннями судів; начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації з 1вересня по 3 жовтня 2001 року; судді Ясинуватського міського суду Донецької області в листопаді 2003 року; судді Апеляційного суду Донецької області з вересня по грудень 2013 року, судді Апеляційного суду Сумської області у червні місяці 2015 року, з якої нею фактично сплачені страховий (єдиний) внесок.

Призначений розмір пенсії було розраховано відповідачем виходячи з середньомісячного заробітку 15268,75 грн., станом на 30.04.2016 року, та кількості місяців у розрахунковому періоді 178. Загальний (повний) страховий стаж визначено строком 38 років, 6 місяців, 2 дні. Але при розрахунку середньомісячного заробітку не були зараховані суми помісячного доходу, отриманого на вказаних посадах, оскільки починаючи з вересня 2001 року по червень 2003 року згідно даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України ( далі ПФУ) період з 01.09.2001 року по 27.06.2002 року увійшов з нульовим показником заробітку, а період з 28.06.2002 року по 04.07.2003 року взагалі не враховано до страхового стажу. Також не враховано заробіток отриманий у листопаді 2003 року під час роботи суддею Ясинуватського міського суду в сумі 130,79 грн.; не в повному розмірі прийнято до розрахунку пенсії суму суддівської винагороди нарахованої у жовтні - грудні 2013 року за період роботи суддею Апеляційного суду Донецької області; не прийнято до розрахунку пенсії суддівська винагорода, отримана у червні 2015 року в сумі 12393,15 грн. за період роботи судді Апеляційного суду Сумської області, незважаючи на утримання з цих видів її доходу загальнообов»язкового страхового (єдиного) внеску. Ці обставини підтверджуються розрахунками №1,2 до розпорядженням № 822101 від 30.06.2016 року.

Позивачка вважає, що такими неправомірними діями посадових осіб управління порушено її право на отримання пенсії за віком у розмірі розрахованого за період страхового стажу, прийнятого для розрахунку пенсії, протягом якого вона сплачувала страховий (єдиний) внесок як застрахована особа згідно ч.1 ст. 24 Закону №1058, якою визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, а тому просить суд зобов»язати Сумське об»єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок розміру пенсії її за віком з дати її призначення 10 квітня 2016 року без обмеження максимальним граничним розміром, із включенням до страхового стажу 12-ти місяців 4-х днів роботи на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом обліку громадян в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради, з включенням до страхового стажу доходу, виплаченого за судовими рішеннями на даній посаді за період з 01.07.2000 року по 4 липня 2003 року, із зарахуванням заробітку начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації відображеного в індивідуальних відомостях персоніфікованому обліку з 01.07.2000 року по 31.07.2001 року та нарахованих сум заробітної плати як на даній посаді у серпні - жовтні 2001 року згідно даних особистої картки-довідки, а також заробітної плати виплаченої ОСОБА_1 на посаді судді Ясинуватського міського суду Донецької області в листопаді 2003 року; судді Апеляційного суду Донецької області в листопаді - грудні 2013 року; судді Апеляційного суду Сумської області в червні 2015 року, помісячно у такому порядку: 2000 рік липень - 977,08 грн. ; серпень - вересень по 618,14 грн.; жовтень - 723,14 грн. ; листопад - грудень по 618,14 грн. щомісячно; 2001 рік: січень - липень по 618,14грн.; серпень - 932,06грн.; вересень - 618,14грн.; жовтень - 351,22 грн.; з листопада 2001 року по червень 2003 року в сумі по 618,14 грн. щомісячно; 2003 рік: липень - 517,35 грн., листопад - 2767,48грн.; 2013 рік: листопад - 19499,0 грн.; грудень - 14412,26 грн.; 2015 рік червень - 33099,0 грн., та після проведення перерахунку призначеної безстроково пенсії за віком, виплатити їй заборгованість недонарахованих сум пенсії в повному обсязі починаючи з 10 квітня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум та загальнообов»язкових утримань та стягнути судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд їх задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю і пояснив суду, що оскільки поняття страхового стажу визначено ст.1 Закону № 1058, тому при призначенні пенсії зараховується трудовий стаж, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувалися збір на обов»язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством і за який сплачено страхові внески. Порядок обчислення внесків визначено ст.11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» і обов»язок обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення доходу) на який відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. В персоніфікованому обліку період роботи позивача стосовно заробітку за період з 01.07.2000 року по 04.07.2003 року не відображена, а його відображення покладено на страхувальника, тому управління не є належним відповідачем по вказаній позовній вимозі. Окрім того, позивач як застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі та вимагати від страхувальника сплатити страхові внески, в тому числі у судовому порядку. Саме на страхувальника покладено обов»язок подавання достовірних даних до системи персоніфікованого обліку. Вважає, що основною умовою для зарахування вказаного періоду є саме сплата страхових внесків до бюджету Пенсійного фонду.

Щодо заліку при розрахунку пенсії за віком заробітної плати з якої сплачені страхові внески незалежно від рівня максимальної величини, з якої підлягають нарахуванню страхові внески, то управління не погоджується з аргументацією позову, оскільки відповідно до ч.4 ст. 19 Закону № 1058 в його редакції, яка діяла на день нарахування страхових внесків позивачу, страхові внески нараховуються на суми, зазначені в ч.1, 2 цієї статті, у межах максимальної величини, що встановлюється законом про розмір страхових внесків. Ця максимальна величина щороку встановлюється на рівні величини семи середніх заробітних плат, що складалася в попередньому календарному році, і не може бути меншою діючої на день набрання чинності цим Законом максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку) сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати доходу ( прибутку), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів. Водночас діюче законодавство не визначає того, що вказані внески утримуються із заробітної плати отриманої саме на одному підприємстві, а не на декількох. Посилаючись на норму ч.3 ст.27 Закону №1058 зазначають, що максимальний розмір пенсії (з урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії встановлених законодавством, крім доплати до набавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність і тимчасово з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн., а тому просить суд в позові відмовити. Посилаючись на п.1ст.8 Закону України «Про судовий збір», просив звільнити від сплати судового збору.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав:

Судом при розгляді справи встановлено, що 01.06.2016 року позивачка ОСОБА_1 подала заяву до Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області разом з документами про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону N1058. Розпорядженням № 822101 від 30.06.2016 року цей вид пенсії їй було призначено з урахуванням коефіцієнту стажу у розмірі 9013,84 грн.. Призначений розмір пенсії було нараховано виходячи з середньомісячного заробітку 15268,75 грн., станом на 30.04.2016 року, та кількості місяців у розрахунковому періоді 178. Загальний (повний) страховий стаж визначено строком 38 років, 6 місяців, 2 дні.

Згідно даних трудової книжки позивачки, вона дійсно у період прийнятий як страховий стаж при обчисленні пенсії за віком ( період з 01 вересня 2001року по 27.06.2002року взятий з нульовим показником заробітку та виключений період з 28.06.2002 року по 04.07.2003 року ) працювала з 01.07.2000 року по 24.11.2003 року в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом обліку громадян, з якої після незаконного звільнення 15.09.1999 року за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 04.07.2003 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.12.2003 року( допущена описка в даті прийняття рішення 05.12.2001року), ухвалою Верховного Суду України від 08.04.2004 року залишені без змін, поновлена на роботі. За рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій їй булао присуджено до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.1999 року по 04.07.2003 року в сумі 18003,16 коп. за виключенням податків.

Відповідно до діючої на той період ч.3 ст. 117 КЗпП при проведенні розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами була врахована заробітна плата, отримана позивачем на посаді начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації, де вона відпрацювала з 12.10.1999 року по 03.10.2001року і сплачувала страховий внесок.

Позивачка підтвердила суду, що сума нарахована за рішеннями судів нею отримана в порядку примусового виконання судових рішень у грудні 2003 року за виключенням податків і ці обставини доводить також довідкою від 29.06.2016 року № 05-132 виданою виконуючим обов»язки адміністрації міста Макіївка, складеної на підставі особистих рахунків ОСОБА_1, щодо помісячного нарахування їй заробітної плати за період вимушеного прогулу на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради, згідно якої їй з 01 липня 2000 року по 04 липня 2003 роки було нараховано та виплачено: 2000 рік - липень - 229,87 грн.; серпень - 227,02 грн. вересень 218,14 грн.; жовтень - 218,14 грн.; листопад - 129,14 грн.; грудень - 100,14 грн.; - 2001 рік - січень - 111,08 грн.; лютий - 103,01 грн.; березень - 242,16 грн.; квітень - 6.6грн.; травень - 173,46 грн.; червень - 141,04 грн.; липень - 163,95 грн.; серпень - «0»; вересень - 147,56грн.; жовтень - 304,22 грн.; з листопада 2001 по червень 2003 року по 618,14 грн. щомісячно; у липні 2003 року ( з урахуванням 4 днів оплати за рішенням суду в сумі 107,52 грн.) - 517,35 грн.. На всі виплати були нараховані страхові внески ( єдиний внесок) та сплачені до Пенсійного фонду України.

Факт виплати позивачу присудженої суми за виключенням податків за судовими рішеннями відповідачем не оспорюється.

Згідно представленої позивачкою архівної довідки про заробітну плату для нарахування пенсії від 16.09.2016 року № 01-08-3730-1, виданої в.о. глави адміністрації міста Ясинувата, що складена на підставі особистих рахунків ОСОБА_1 по нарахуванню заробітної плати «Ясинуватської районної державної адміністрації» за 1999-2001 роки, за період роботи на посаді начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації їй було нараховано заробітну плату: 2000 рік у липні - 747,21 грн.; серпень - 391,12 грн.; вересень - 400 грн., жовтень - 505 грн., листопад - 489,44 грн., грудень - 518 грн.; 2001рік у січні - 507,06 грн., лютому - 515,13 грн., березні - 375,98 грн., квітні - 611,54 грн., травні - 444,68 грн., червні - 477,10 грн., липні - 454,19 грн., серпні - 1449,70 грн..

Відповідно до архівної довідки від 16.06.2016 року № 01-08-3730-1, виданої в.о. глави адміністрації міста Ясинувата 16.09.2016 року № 01-08-3730-1 в картці - особистому рахунку по нарахуванню заробітної плати за 2001 рік є запис про використання відпусток за період з 12.10.2000 року по 11.10.2001року на 30 календарних днів основної відпустки з 06.08.2001 року по 05.09.2001 року; за період з 12.10.1999 року по 11.10.2000 року та 13 календарних днів додаткової відпустки з 06.09.2001 року по 18.09.2001 року; за період з 12.10.2000 року по 11.10.2001року на 15 календарних днів додаткової відпустки з 19.09.2001року по 03.10.2001 року (розпорядження № 101 від 02.08.2001року).

За даними копії картки - довідки «ОСОБА_1, ідн. номер НОМЕР_1» за 2001 рік, що додається до архівної довідки, у серпні 2001року було нараховано до виплати загальна сума заробітної плати - 1449,70, в т.ч. оплата за 3 робочих дні цього місяці в сумі 74,27 грн.; матеріальна допомога - 465,64 грн.; оплата відпустки за 25 днів серпня - 392,15 грн.; загальний розмір заробітної плати за серпень місяць складав 932,06 грн., за 30 днів вересня - 470,58 грн.; за 3 дні жовтня - 47,0 грн.. З нарахованої суми утримано страховий внесок до пенсійного фонду в сумі 43,43 грн..

Оскільки в цих довідках приведені суми стосуються нарахування позивачу заробітку під час її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування та державної вдали України, суд погоджується із твердженням позивачки, що ці суми відображені у грошовій одиниці країни - гривні.

Дані індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 персоніфікованого обліку ПФУ відображають тільки суми заробітку на посаді начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації, які співпадають із даними представленими позивачем довідками за липень 2000 року - серпень 2001року, але розмір заробітку за серпень 2001 року визначено в сумі 1118,65 грн.( вище нарахованої суми -932,06грн.), а за вересень - жовтень місяці з нульовим показником заробітку ( при тому що фактично було нараховано у вересні - 470,58 грн., а за 3 дні жовтня - 47,0 грн.).

Отже заробітна плата позивачки ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації яка підлягає зарахуванню для обчислення пенсії становить серпень - 932,06 грн., вересень - 470,58 грн., жовтень - 47,0грн.).

Заробітна плата виплачена позивачу у грудні 2003 року за рішеннями суддів, як оплата вимушеного прогулу за період з 01.07.2000 року по 04.07.2003 року, взагалі не занесена до персоніфікованого обліку, а період з 01.09.2001року по 27.06.2002 року зазначено з нульовим показником заробітку, оскільки прийнятий до страхового стажу як період навчання за денною формою в Національні академії ім. Я.Мудрого., при тому, що у довідці про заробітну плату за час роботи на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом обліку громадян в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради позивачу було проведено нарахування заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Копії судових рішень є в матеріалах пенсійної справи, чого не заперечував представник відповідача.

Суд на підставі ст.70 КАС України представлені позивачем докази: довідки про нарахування їй заробітної плати складені за даними її особистих рахунків, заведених в установах органів державної влади та місцевого самоврядування України, судові рішення України, визнає, як належні та допустимі, які доводять, що відповідно до норм статей 3, 8, 11, 14-19 Закону №1058 в їх редакції на час виникнення спірних правовідносин, позивач як застрахована особа, отримала дохід з якого було утримано страховий внесок на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування.

Як пояснила позивач ОСОБА_1 і це не було спростовано представником відповідача-управління, управління з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради перебуває на обліку управління ПФУ у Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області, яке зараз зареєстровано у м. Селидове, Донецької області, а Ясинуватська райдержадміністрація в управлінні ПФУ Ясинуватського району Донецької області, яке знаходилось у м. Авдіївці Донецької області. Дані населені пункти розташовані на контрольованій Українській владі території

Розбіжності між даними бухгалтерського обліку щодо нарахування заробітної плати управлення з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради, Ясинуватської райдержадміністрації та персоніфікованим обліком ПФУ вказують на відсутність своєчасного контролю з боку місцевих органів ПФУ за правильністю утримання страхового внеску із заробітку застрахованої особи страхувальниками та достовірністю звітів цих установ про дані розміру заробітку з якого утримано страховий внесок і який підлягає відображенню у персоніфікованому обліку.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради та зарахування до обчислення пенсії за віком, що проводиться виходячи із розрахунку середньої заробітної плати за увесь страховий період з 01.07.2000 року по 30.04.2016 року, і обчислюється шляхом підрахунку загальної суми отриманого позивачем у цей період заробітку поділений на кількість повних календарних місяців періоду страхового стажу позивачки.

Проте через не включення до страхового стажу періоду роботи в управлінні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради з 28.06.2002 року по 04.07.2003 року і отриманої нею заробітної плати за період вимушеного прогулу з 01.07.2000 року по 04.07.2003 року, у зв'язку із включення періоду з 01.09.2001 року по 27.06.2002 року з нульовим показником заробітної плати, вплинуло на зменшення розміру середньомісячної заробітної плати, з якої обчислювалась пенсія, внаслідок чого позивача позбавлено права нарахування пенсії із заробітної плати з якої нею сплачено страховий внесок.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що кількість місяців страховий періоду позивача, прийнятий до розрахунку пенсії з 01.07.2000 року по 30.04.2016 року складає 190 місяців і загальний стаж роботи становить 39 років 6 місяців 6 днів.

З урахуванням заробітку позивача за часи роботи в Ясинуватській райдержадміністрації у період з 01 липня 2000 року по 04 липня 2003 року розмір помісячної заробітної плати, що слід прийняти до розрахунку середньомісячної заробітної плати при обчисленні пенсії за віком повинен становити у такому розмірі: 2000 рік - липень - 977,08 грн. (229,87 грн.+747,21 грн.); серпень - 618,14 грн. (227,02 грн.+391,12 грн.) вересень - 618,14 грн.( 218,14 грн.+400,0 грн.); жовтень -723,14 грн. (218,14 грн.+505,0); листопад -618,58 грн. (129,14 грн.+489,44 грн.); грудень - 618,14 грн. (100,14 грн. +518,0 грн.);

2001 рік - січень - 618,14 грн.(111,08 грн.+507,06 грн.); лютий -618,14 грн. (103.01 грн.+515,13 грн.); березень - 618,14 грн. (242,16 грн.+375,98); квітень -618,14 грн. (6.6 грн.+611,54 грн.); травень - 618,14 грн. (173,46 грн.+444,68 грн.); червень - 618,14 грн. (141,04 грн.+477,10 грн.); липень - 618,14 грн. (163,95 грн.+454,19 грн.); серпень - 932,06 грн. (74,27 грн.+465,64 грн.+392,15 грн.) ; вересень - 618,14 грн. (147,56 грн.+470,58 грн.); жовтень - 351,22 грн. (304,22 грн.+47,0 грн.);

з листопада 2001 по червень 2003 року по 618,14 грн. щомісячно;

у липні 2003 року - 517,35 грн ( з урахуванням 4 днів оплати за рішенням суду в сумі 107,52 грн.= 409,83 грн.).

Суд бере до уваги приписи п.п.1 п.8 Прикінцевих положень Закону №1058, в редакції на час набрання чинності 01.01.2004 року, а саме, страхові внески, що перераховуються до солідарної системи сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначеному цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України «Про збір на обов»язкове державне пенсійне страхування» для відповідних платників збору.

Спірний період страхового стажу стосується липня 2000 по липень 2003 року включно, т.т до введення в дію Закону №1058, тому підтвердження страхового стражу, як цього вимагало ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відбувається основним документом - трудовою книжкою, а заробітку належними доказами, і не можна пов'язувати обставини наявності страхового стажу з обов'язком уплати страхового внеску та даних персоніфікованого обліку.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення", йдеться про стаж роботи, який дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж) і підтверджується єдиним документом - трудовою книжкою.

Відповідно до п.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як визначено в ч.2 ст. 27 цього Закону за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Суд визнає обґрунтованими вимоги позивача щодо неправильного відображення її доходу в персоніфікованому обліку у вересні - жовтні 2001 року, листопаді 2003 року, листопаді-грудні 2013 року та червні 2015 року з таких підстав.

Відповідно до п.1.6.1. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики від 13.01.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за №114/8713 (далі Інструкція), якою визначено, що нарахування відображаються за календарний місяць (з першого по останнього числа місяця), суми нарахувань за час відпусток, на відміну від порядку їхньої фактичної виплати, розподіляються пропорційно часу, що припадає, на дні відпустки у відповідному місця.

Оскільки через надання їй відпустки з 06.08.2001 року тривалістю 58 календарних днів з подальшим звільнення 03.10.2001 року з посади начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації за власним бажанням, нарахована їй заробітна плата як за період роботи в серпні місяці, так і за час відпустки у вересні - жовтні 2001 року відповідно до ст. 115 КЗпП та ст. 21 Закону України «Про відпустки» була виплачена до початку відпустки у серпні місяці, тому суми заробітної плати, з якої сплачено страховий внесок, виплачені наперед підлягають зарахуванню у тому місяці за який вони були нараховані.

Отже розмір заробітку за період роботи на посаді начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації для обчислення пенсії за віком у 2001 році слід визначити в серпні місяці - 932,06 грн., в вересні - 470, 58 грн., жовтні - 47,06 грн..

Наданим позивачкою розрахунковим листком про розмір заробітної плати за листопад 2003 року судді Ясинуватського міського суду Донецької області, доведено, що їй було нараховано 130,79 грн. з яких утримано страховий внесок в сумі 1,30 грн., але як відображено у індивідуальних відомостях персоніфікованого обліку до розрахунку пенсії ця сума заробітку не прийнята, оскільки до обчислення пенсії заліковано тільки 2660 грн., тобто заробіток на рівні грачиного розміру заробітку з якого справляється єдиний внесок.

За даними представлених позивачем розрахункових листків у вересні місяці 2013 році їй було нараховано 20560,75 грн., в т.ч. заробітна плата за 13 відпрацьованих днів вересня в сумі 10213,77 грн.(6008,1 грн.+ 4205,67 грн.) та за 11 робочих днів відпустки в розмірі 10346,98 грн. Страхові внески із заробітної плати за відпрацьований час цього місяця та із оплати за час відпустки було відраховано самостійно. До пенсії згідно персоніфікованого обліку заліковано 19499,0 грн. тобто на рівні максимальної величини заробітної плати.

З 16 вересня по 17 грудня 2013 року позивачка перебувала на лікарняному, що підтверджено копіями листків непрацездатності.

У жовтні місяці цього року було оплачено 11 днів лікарняного за вересень місяць в сумі 9729,28 грн. ( 4642,60грн.+ 5086,68грн.) та 11 днів лікарняного жовтня місяця в сумі 10173,36 грн., загальна сума 19054,86 грн., але до пенсії залікована збільшена сума 19499,0 грн. тобто на рівні граничної суми заробітної плати, з якої утримався єдиний внесок в сумі 275,9 грн..

У листопаді місяці цього року відбулась оплата 12 днів лікарняного за жовтень місяць в сумі 10173,36 грн. та 16 днів лікарняного за листопад місяць в сумі 13564,48 грн., всього 23737,84 грн. До пенсії заліковано тільки 17803,38 грн. нижче рівня граничної суми заробітної плати, з якої утримано єдиний внесок в сумі 288,25 грн..

У грудні місяці 2013 року було оплачено 11 днів лікарняного за листопад місяць в сумі 4238,90 грн. і 12 днів лікарняного за грудень місяць в сумі 10173,36 грн., всього 14412,26 грн., утримано єдиний внесок в сумі 288,25 грн., але за даними персоніфікованого обліку до пенсії заліковано тільки 10173,36 грн., таким чином нарахована сума оплати 11 днів лікарняного за листопад взагалі залишилась не прийнятою до персоніфікованого обліку.

Такі непослідовні дії ведення персоніфікованого обліку суперечать приписам п.1.6.2 Інструкції, якими передбачено, що якщо нарахування фонду оплати праці здійснюються за попередній період, зокрема у зв»язку з уточненнями кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, вони відображаються у фонді оплати праці того місяця, у якому були здійснені нарахування.

У квітні 2015 року позивачу було нараховано 11 днів відпустки в сумі 12632,40 грн. У зв»язку із звільненням 15.06.2015 року позивачу в червні місяці нараховано 8807,21 грн. компенсації за невикористані відпустки і загальна сума суддівської винагороди у червені місяці сплачена Апеляційним судом Донецької області, з якої утримано єдиний внесок сума становила 20706,0 грн.. Але за період роботи на посаді судді Апеляційного суду Сумської області з 16 червня місяця позивачу була нарахована суддівська винагорода у розмірі 12393,15 грн., з якої також утримано єдиний внесок в розмірі 755,98 грн. Отже загальний розмір суддівської винагороди, з якої утримано єдиний внесок у червні місяці становив 33099,15 грн., але до обчислення пенсії заліковано згідно даних персоніфікованого обліку 20706,00грн..

Зазначений період стосуються періоду роботи позивача в Апеляційному судді Донецької області, але установа ухилилася від виконання протокольної ухвали суду щодо надання пояснень з приводу розбіжностей між нарахованими позивачу сумами до виплати суддівської винагороди, з яких утримані єдиний внесок, та даними наданих ними у звіті до персоніфікованого обліку.

На письмові звернення позивача перевірка Головним управлінням ПФУ в Донецькій області не відбулась через відсутність документів відділу планово-фінансової діяльності, обліку та звітності та відділу кадрів, у зв»язку із їх залишенням на неконтрольованій українській владі території в м. Донецьку, при тому, що ведення бухгалтерського обліку в установі відбувається із застосування електронного програмного забезпечення і це підтверджується матеріалами пенсійної справи, а саме, довідкою про складові заробітної плати, які відображають розмір її суддівської винагороди, отриманий за часи роботи в Апеляційному суді Донецької області з 30.05.2011року.

На даний час позивачка ОСОБА_1 є особою, яка внутрішньо переміщена з районів проведення антитерористичної операції, у зв»язку з переведенням в Сумську область має обмежені можливості надання доказів, оскільки особисті документи залишилися на неконтрольованій території.

Наведений порядок зарахування заробітку для пенсії в персоніфікованому обліку ПФУ суперечить розробленим відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов»язкове державне соціальне страхування, принципам, засадам і механізми функціонування системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, що забезпечується за рахунок коштів Пенсійного фонду, який формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених Законом №1058.

Відповідно до термінів, що вживаються в цьому Законі У №1058, визначених у статті 1: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування; накопичувальний пенсійний рахунок - частина персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку, яка відображає стан пенсійних активів застрахованої особи в накопичувальній системі загальнообов»язкового державного пенсійного страхування; пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім»ї у випадках, визначених цим Законом; персоніфікований облік у системі загальнообов»язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов»язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов»язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов»язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, інше.

Принципи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування викладені в ст.7 цього Закону передбачають, що загальнообов»язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов»язкового державного пенсійного страхування; обов»язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту); заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов»язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов»язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов»язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; відповідальності суб»єктів системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов»язків.

Як зазначено у статті 16 цього Закону застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом і зобов»язана надавати на вимогу страхувальника, територіального органу Пенсійного фонду документи, що засвідчують відомості, які мають бути занесені або містяться в її персональній обліковій картці в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов»язкового державного соціального страхування і зобов»язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов»язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення, тощо.

За приписами частин 1, 2 статті 20 цього Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Порядок справляння та використання збору на обов»язкове державне пенсійне страхування та на загальнообов»язкове державне соціальне страхування починаючи з 01.07.2000 року визначалися раніше чинною статтею 19 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», а також Законами України «Про збір на обов»язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року №400 із змінами і доповненнями та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464, який набрав чинності з 01.01.2011 року, та прийнятими відповідно до них нормативно-правові акти, в тому числі Інструкціями про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженими постановами правління Пенсійного фонду України від 03.07.1999 року №406, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 05.07.1999 року № 436/3729 ( втратила чинність), від 19.10.2001 року №16-6, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 29.11.2001 року № 998/6189.

Отже страхові внески нараховуються на суми основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат у межах максимальної величини загального оподатковуваного доходу, що дорівнюють розмірам прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Розмір граничної суми заробітної плати, з якої справляються збори до Пенсійного фонду та порядок обчислення цієї суми для фізичних осіб регулювався постановами Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 року №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб»єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» із змінами та доповненнями, у період її чинності; від 07.03.2001року №225 «Про максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів» із змінами та доповненнями.

З моменту визначення граничної суми заробітної плати на місяць, з якої справляються збори до Пенсійного фонду її розмір постійно збільшувався.

Аналіз викладених норм законодавства дає підстави для висновку, що страховий внесок (єдиний внесок) справлявся з граничної суми заробітної плати, яку застрахована особа отримувала незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання.

Отже, застрахована особа, яка сплатила страховий внесок (єдиний внесок ) із різних сум місячного доходу в межах граничної суми, з якої утримані страховий ( єдиний ) внесок, має право за зарахування цих сум для обчислення пенсії.

Обмеженням отриманих сум заробітної плати в місяць загальним розміром граничною сумою заробітної плати (доходу), з якої справляються страховий внесок до Пенсійного фонду, встановлюється дисбаланс рівноправності між належним виконанням застрахованою особою обов»язку щодо сплати страхового ( єдиного) внеску з усіх видів доходу та виконанням місцевим органом Пенсійного фонду України, як органу виконавчої влади, ким виступає управління, обов»язку врахувати для обчислення пенсії самостійні види доходу, з яких нараховано та сплачено страховий ( єдиний ) внесок до бюджету Пенсійного фонду.

Позивач до 31.12.2015 року сплачувала страховий внесок (єдиний внесок) у збільшеному розмірі визначеному для державних службовців - 6,1%.

Правильність ведення бухгалтерського обліку щодо утримання із заробітної плати застрахованої особи страхового (єдиного) внеску і вірне відображення розміру заробітку з якого справляються страхові внески у звіті для персоніфікованого обліку ПФУ покладено на страхувальника роботодавця, який відповідно до Закону №1058 зобов»язаний своєчасно перераховувати утримання страхового (єдиного) внеску до бюджету ПФУ, та на місцеві органи ПФУ, на які покладено функції контролю за дотриманням страхувальниками пенсійного законодавства з цих питань.

Оскільки викладені обставини, доведені належними та допустимими доказами, суд визнає, що для розрахунку позивачу пенсії за віком слід зарахувати розмір заробітку на посаді начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації суддівської винагороди в 2013року: у вересні місяці - 19499,0 грн.; у жовтні місяці - 19054,86 грн.( за даними персоніфікованого обліку - 19499,0 грн.); у листопаді - 19499,0 грн.( за даними персоніфікованого обліку - 17803,38 грн.) ; у грудні - 14412,26 грн.( за даними персоніфікованого обліку - 10173,36 грн.); за червень 2015 року - 33099,15 грн.( за даними персоніфікованого обліку - 20706,0 грн.).

Суд відхиляє заперечення відповідача - управління щодо відсутності підстав для задоволення цих вимог через відсутність даних про її заробіток з якого сплачено страховий внесок за часи роботи на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради, в персоніфікованому обліку ПФУ та щодо прийняття до розрахунку пенсії тільки заробіток в межах визначеного законодавцем максимального розміру з якого справляються утримання страхового ( єдиного) внеску виходячи з наступного.

Стаття 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Також враховуються періоди, коли особа підлягала загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців. Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Через те, що положення викладених норм закону для розрахунку пенсії за віком не містить обмеження зарахування розміру заробітку з якого сплачені страхові внески для розрахунку пенсії, дії відповідача щодо не прийняття до розрахунку пенсії заробітку позивачки ОСОБА_1 з якого сплачені страхові внески за червень місяць 2015 року в сумі 33099,0 грн. є незаконними.

Оскільки, відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону, то неврахування заробітку присудженого за рішеннями суду у період з липня 2000 року по 04.07.2003 року; виключення періоду з 28.06.2002 року по 04.07.2003 року із страхового стажу; визначення періоду з 01.09.2001року по 27.06.2002 року із заробітком з нульовим показником; не зарахування заробітку у листопаді 2003 року за час роботи на посаді судді Ясинуватського міського суду Донецької області, врахування неправильних даних персоніфікованого обліку про розмір заробітку у листопаді, грудні 2013 року і червні 2015року вплинули на розмір пенсії за віком розрахований станом на дату призначення 10.04.2016 року, і як наслідок на розмір пенсії після проведення його перерахунку з 01.06.2016 року.

В обґрунтування законності вимог щодо зарахування помісячно виплаченої заробітної плати за рішенням суддів в рахунок оплати за час вимушеного прогулу у період з 01.07.2000 року по 04.07.2003 року незалежно від наявності даних персоніфікованого обліку, суд також визнає наступне.

Відповідно до норм статей 4, 5 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов»язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов»язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб»єктами системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 1 ст. 2 цього Закону визначено, що система пенсійного забезпечення в Україні складається з трьох рівнів і її перший рівень - солідарна система загальнообов»язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Як передбачено цією статтею і застрахована особа, і управління, є суб»єктами солідарної системи, правовий режим якої регулюється наведеними вище норми матеріального права.

Таким чином, застрахована особа і управління мають рівноправні в реалізації своїх права та обов»язків передбачені законодавством, що регулює питання пенсійного забезпечення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом №1058.

Згідно з частинами першою та другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій тощо.

Як визначено ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом частини першої статті 1 Закону термін «страховий стаж» визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов»язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені.

Страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов»язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Частиною 1 ст. 14, ст.15 цього Закону визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Згідно із частиною першою, п»ятої статті 16 Закону, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов»язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону), незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону), які діяли на час виплати позивачці заробітної плати за час вимушеного прогулу за рішенням суду у 2003 році.

Крім того, пунктами 5, 6, 10 цієї статті Закону, передбачено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов»язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць.

До страхувальників, які несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески органами Пенсійного фонду застосовуються фінансові санкції, а вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (стаття 106 Закону).

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов»язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної сплати, означатиме порушення рівності їх прав на призначення (перерахунок) пенсії при інших рівних умовах.

Не врахування управлінням всіх сум доходу отриманого позивачем у страховий період, прийнятий до розрахунку пенсії через відсутність даних персоніфікованого обліку про сплатою внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування з управління з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради за період з 01.07.2000 року по 04.07.2003 року, неправильне відображення цих даних за серпень - жовтень 2001 року Ясинуватської райдержадміністрації, зарахування розміру заробітку ( суддівської винагороди) на рівні граничного розміру з якого справлявся страховий ( єдиний) внесок призвело до порушення принципу справедливості сподівань позивача на отримання пенсії за віком при досягненні пенсійного віку у повному обсязі із зарахуванням усіх грошових сум отриманих нею в межах страхового стажу, з яких відбулось утримання страхового (єдиного) внеску.

Суд визнає такі дії управління неправомірними і такими, що суперечать ст.19 Конституції України, та не забезпечують права особи на соціальний захист роль, бо функція місцевого органу ПФУ має бути активною, а трактування правил статей Закону №1058 лише через призму обов»язку страхувальника вчасно сплачувати внески звужує конституційні права застрахованої особи.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом №1058.

Доручена перевірка Пенсійним фондом України фактично не відбулась через неправомірну бездіяльність працівників територіальних управлінь, незважаючи на те, що управління з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради перебувало на обліку в місцевому управлінні ПФ України в Центрально-Міському районі м. Макіївка, Донецької області ( зараз зареєстровано у м. Селидове Донецька область), а Ясинуватська райдержадміністрація - в місцевому управлінні ПФ України Ясинуватського району Донецької області і на даний час розміщено в м. Авдіівці, тобто на контрольованій українській владі території.

Крім того, у разі невиконання працівниками управлінням з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради обов»язку по сплаті вказаних внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків до Пенсійного фонду України є підставою для стягнення відповідних сум в примусовому порядку та не може призводити до настання негативного наслідку для страхової особи з якої ці внески утримувалися, шляхом не включення відповідного періоду до страхового стажу.

Відповідно до п.16 розділ XV Прикінцевих положень Закону №1058 в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, погашення заборгованості зі сплати збору на обов»язкове державне пенсійне страхування, що виникла до 01 січня 2004 року і не погашена в установленому законом порядку, здійснюється відповідно до статті 106 цього Закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, який гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій тощо.

Як визначено ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом частини першої статті 1 Закону термін «страховий стаж» визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов»язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені внески.

Страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов»язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Частиною 1 ст. 14, ст.15 цього Закону визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Згідно із частиною першою, п»ятої статті 16 Закону, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов»язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону), незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону), які діяли на час виплати мені заробітної плати за час вимушеного прогулу за рішенням суду у 2003 році.

Крім того, пунктами 5, 6, 10 цієї статті Закону, передбачено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов»язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць.

До страхувальників, які несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески органами Пенсійного фонду застосовуються фінансові санкції, а вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (стаття 106 Закону).

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов»язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної сплати, означатиме порушення рівності їх прав на призначення (перерахунок) пенсії при інших рівних умовах.

Окрім того, суд приймає до уваги ствердження позивача щодо неможливості проведення банківської операції з приводу виплати заробітної плати застрахованій особі без одночасного надання страхувальником - роботодавцем банку платіжного документа про перерахування утримань страхового (єдиного) внеску до бюджету ПФУ.

Такий порядок врегульовано викладеними вище приписами Закону №1058 та Законами України «Про збір на обов»язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування».

Щодо обмеження пенсії за віком граничним розміром суд визнає наступне.

За приписами частин 1, 2 ст. 1 Закону №1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою. За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-У111 статтю 27 Закону №1058 доповнено частино 3, якою передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положеннями статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453 із змінами та доповненнями, який діяв на час досягнення пенсійного віку 09.04.2016 року було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України її норми є нормами прямої дії і звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст.ст. 43,46 основного Закону, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, ст.21 Конституції визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Як передбачено у статтях 22,24 Конституції конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров»я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Отже перелічені вище норми Конституції України дають підстави для висновку, що нормою частини 3 ст. 27 Закону №1058 щодо обмеження пенсії за віком максимальним граничним розміром фактично позбавлено застраховану особу гарантованого Конституцією громадянину конституційного права на соціальний захист при досягненні пенсійного віку і отримання пенсії за віком у розмірі, який визначається за приписами ч.1, 2 цієї статті.

Відбулось порушення принципу рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов»язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, передбаченого ч.1 ст. 7 цього Закону.

В рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) висловлена правова позиції щодо гарантування конституційних прав, а саме, як вказано у рішенні згідно з положенням частини другої статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного статтею 55 Конституції України права на судовий захист. На думку Конституційного Суду України, зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист.

Окрім того, у рішенні Конституційного суду від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20, 33, 49, 50 статті 71, статей 97, 98, 104, 105 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про гарантії незалежності суддів), Конституційний суд вже вказував про недопустимість невиплати певним категоріям працівників пенсії на період їх роботи. Так, в абзаці другому підпункту 3.4 пункту 3 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що Конституція України не допускає будь - яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати. Конституційний Суд України вважає, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення (пенсії або щомісячного довічного грошового утримання).

В рішенні Конституційного суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, зазначається, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв»язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п»ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) конституційний суд зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов»язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Як зазначено вище принципами загальнообов»язкового державного пенсійного страхування визначені у ст.7 Закону №1058, де поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб»єктів системи загальнообов»язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов»язків.

Кожен, відповідно до ст.68 Конституції України, зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Статтею 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини» (Рим, 4.Х1.1950 року), яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основних свобод людини, 1950 року Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» гарантуються кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції. А стаття 14 цієї Конвенції гарантує без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору, шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Статтею 1 Першого протоколу (Париж 20.11.1952 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Встановлені ст. 18 Конвенції обмеження які дозволяються щодо загальних прав і свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Отже, норма частини 3 ст.27 Закону №1058 щодо невиплати судді призначеної пенсії у 2016 році у повному обсязі є позбавлення судді його конституційного права на соціальних захист у разі досягнення пенсійного віку визначеного цим Законом і містить елемент дискримінації рівності конституційних прав і свобод працюючого судді на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

На підставі викладеного суд визнає, що позивачка довела суду, що розрахунком призначеної пенсії за віком їй як, застрахованій особі, незаконно зменшено строк страхового стажу та розмір середньомісячної заробітної плати, з якої нарахована пенсія за віком, і як наслідок зменшено коефіцієнт стажу та заробітку, внаслідок чого відбулось призначення пенсії за віком без урахування наявного у неї страхового стажу 39 років, 6 місяців 6 днів.

Починаючи з вересня 2016 року управління почало сплачувати позивачу нараховану суму пенсії за віком, виплатив їй належні суми пенсії починаючи з 10 квітня 2016року.

Частиною 2 статті 46 Закону №1058 передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Статями 7, 9 КАС визначені принципи здійснення правосуддя в адміністративних справах, серед яких є верховенство права, який ґрунтується на законності, що передбачає вирішення справи відповідно до Конституції та законів України, а також договорів, згода на обов»язковість яких надана ВР України. Якщо міжнародним договором згода на обов»язковість якого надана ВР України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовується правила міжнародного договору.

Відповідно ст.9 КАС суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справу відповідно до Конституції та законів України.

Суд визнає законною вимогу про сплату позивачу як працюючому судді пенсії за віком у повному розмірі без обмеження граничним розміром на рівні 10740 грн., оскільки є правомірними обґрунтованими сподіваннями на належне утримання згідно діючого національного закону, протягом якого вона виконувала своє зобов'язання і сплачувала страховий (єдиний) внесок у збільшеному розміру визначеному для державного службовця, тому на час досягнення нею пенсійного віку 09.04.2016р., не може бути звужено оскільки є порушенням вимоги ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, щодо права фізичної особи безперешкодно користуватися своїм майном.

Ураховуючи викладене, суд керуючись наведеними правовими висновками рішень Конституційного Суду України щодо недопущення звуження конституційних прав громадян, закріплених статтями 46,126 Конституції України шляхом прийняття нових законодавчих актів, які б обмежували існуючи соціальні гарантії призначення та виплати пенсії за віком, вважає за необхідне покласти на управління зобов»язання після проведення розрахунку щомісячної суми призначеної безстроково пенсії за віком, виплатити їй нарахований розмір пенсії в повному обсязі починаючи з 10.04.2016 року без обмеження максимальним граничним розміром, з урахування фактично виплачених сум та обов»язкових утримань.

Відповідно до процесуального закону ч.1 ст.94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., судом позовні вимоги задоволені.

Відповідно до п.18 ст.5 матеріального Закону України «Про судовий збір», в редакції станом на день постановлення рішення з 01 січня 2017 року Пенсійний фонд України та його органи від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються.

Відповідно до норм процесуального закону суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань, суб»єкта владних повноважень - Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 551грн.20коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-9, 11,69-71,159-163, 256 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити.

Зобов»язати Сумське об»єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести ОСОБА_1 розрахунок розміру пенсії за віком з дати її призначення 10 квітня 2016 року без обмеження максимальним граничним розміром, із включенням до страхового стажу 12-ти місяців 4-х днів роботи на посаді заступника начальника управління, завідуючої відділом обліку громадян в управленні з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської ради, з включенням до страхового стажу доходу, виплаченого за судовими рішеннями на даній посаді за період з 01 липня 2000 року по 4 липня 2003 року, із зарахуванням заробітку начальника юридичного відділу Ясинуватської райдержадміністрації відображеного в індивідуальних відомостях персоніфікованому обліку з 01.07.2000 року по 31.07.2001 року та нарахованих сум заробітної плати як на даній посаді у серпні - жовтні 2001 року згідно даних особистої картки-довідки, а також заробітної плати виплаченої ОСОБА_1 на посаді судді Ясинуватського міського суду Донецької області в листопаді 2003 року; судді Апеляційного суду Донецької області в листопаді - грудні 2013 року; судді Апеляційного суду Сумської області в червні 2015 року, помісячно у такому порядку: 2000 рік липень - 977,08 грн. ; серпень - вересень по 618,14 грн.; жовтень - 723,14 грн. ; листопад - грудень по 618,14 грн. щомісячно; 2001 рік: січень - липень по 618,14грн.; серпень - 932,06грн.; вересень - 618,14грн.; жовтень - 351,22 грн.; з листопада 2001 року по червень 2003 року в сумі по 618,14 грн. щомісячно; 2003 рік: липень - 517,35 грн., листопад - 2767,48грн.; 2013 рік: листопад - 19499,0 грн.; грудень - 14412,26 грн.; 2015 рік червень - 33099,0 грн..

Після проведення перерахунку призначеної безстроково пенсії за віком, виплатити ОСОБА_1 заборгованість недонарахованих сум пенсії в повному обсязі починаючи з 10 квітня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум та загальнообов»язкових утримань.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551грн.20 коп..

Постанову суду може бути оскаржено відповідно до ст. 186 КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10-ти днів з дня проголошення постанови, або протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13 березня 2017 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО