Справа № 800/42/17
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
02 березня 2017 року П/800/42/17
Постановою Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - Позивач) було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції (далі - Відповідач) від 12 січня 2017 року № 2/0/15-17 «Про задоволення клопотання заступника Генерального прокурора України Столярчука Ю.В. про тимчасове відсторонення судді Вищого господарського суду України Ємельянова А.С. від здійснення правосуддя у зв'язку з притягнення до кримінальної відповідальності».
Відповідно до вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Підставою для задоволення позову судом зазначено порушення приписів пункту третього частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», а саме недотримання відповідачем вимог щодо обґрунтованості та пропорційності під час розгляду клопотання про відсторонення позивача від здійснення правосуддя, однак такі висновки вважаю помилковими з таких підстав.
Згідно з правилами частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради юстиції визначаються Конституцією України, Законом України «Про Вищу раду правосуддя».
У підпункті 1 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом до утворення Вищої ради правосуддя її повноваження здійснює Вища рада юстиції.
Статтею 131 Конституції України передбачено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, до повноважень якої, з-поміж іншого, віднесено ухвалення рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя.
Частиною п'ятою статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддя може бути тимчасово відсторонений від здійснення правосуддя на строк не більше двох місяців у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора або його заступника в порядку, встановленому законом. Рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя ухвалюється Вищою радою правосуддя.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності здійснюється Вищою радою правосуддя на строк не більше двох місяців на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора або його заступника.
Встановлено, що до Вищої ради юстиції 23 грудня 2016 року (вх. № 5607/0/8-16) надійшло клопотання заступника Генерального прокурора України Столярчука Юрія Васильовича про тимчасове відсторонення судді Вищого господарського суду України (далі - ВГСУ) Ємельянова Артура Станіславовича, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 376, частиною другою статті 376-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України), від здійснення правосуддя строком на два місяці.
Протоколом автоматизованого розподілу матеріалу між членами Вищої ради юстиції від 23 грудня 2016 року члена Вищої ради юстиції Олійник А.С. визначено доповідачем у цій справі.
Суддя Ємельянов А.С, заступник Генерального прокурора України Столярчук Ю.В., Голова ВГСУ Львов Б.Ю. повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання. Зазначена інформація оприлюднена на офіційному веб-сайті Вищої ради юстиції.
Слід зазначити, що при вирішенні клопотання про відсторонення позивача, як судді від здійснення правосуддя, відповідач не зобов'язаний досліджувати обґрунтованість пред'явленої позивачу підозри.
При цьому встановлено, що клопотання подане на розгляд відповідача було належним чином вмотивоване та відповідало вимогам закону щодо форми та змісту такого, на обґрунтування доводів такого було надано відповідні документи.
Розгляд вказаного клопотання відбувався з дотриманням вимог законну, з повідомленням заінтересованих осіб, зокрема позивач та його представник був присутній на розгляді клопотання, таким було забезпечено право на надання пояснень на спростування поданого клопотання та на доведеності обґрунтованості своїх заперечень проти його задоволення, чим вони скористались.
Вбачається, що оскаржуване рішення відповідач прийняв за результатами ретельного дослідження та розгляду, з дотриманням всіх приписів законодавства, зокрема і вимог частини третьої статті 2 КАС України.
Згідно приписів частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, продовження строку такого відсторонення може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.
Отже, законодавець чітко визначив підстави для оскарження та скасування рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, такі підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.
Позивач як на підставу позову посилався на те, що відповідачем порушено саме пункт третій частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», отже розглядаючи вказаний спір суд зобов'язаний був встановити чи наявна відповідна підстава для скасування спірного рішення, а саме чи прийняте рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотиви з яких відповідач дійшов відповідних висновків.
Підстава ухвалення (прийняття) певного рішення - це те головне, на чому базується, ґрунтується це рішення; те чим воно пояснюється, виправдовується тощо. Належність підстав прийняття рішення визначається їх придатністю для цієї процедури.
Дослідивши наявне в матеріалах справи рішення, що оскаржується, слід дійти висновку, що відповідачем правильно визначено та здійснено посилання на підставу його прийняття -притягнення позивача до кримінальної відповідальності.
Вказана підстава прямо визначена законом, а саме пунктом першим частини першої статті 62 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».
Згідно вимог пункту третього частини першої статті 65 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення відповідача повинно мати посилання на мотиви з яких він виходив при прийняті такого, як вбачається з рішення, що оскаржується, таке містить відповідні посилання, зокрема на такі мотиви: повідомлення і вручення позивачу повідомлення про підозру у вчиненні злочину; наявність переконливих доводів про ризики можливого впливу позивача, як судді на свідків та інших осіб, які є учасниками кримінального провадження, і можуть бути допитані під час судового розслідування; наявність кримінального провадження за підозрою у вчиненні умисних злочинів, передбачених частиною другою статті 376 та частиною другою статті 376-1 КК України, може поставити під сумнів безсторонність позивача, як судді при здійсненні правосуддя та з огляду на міжнародні принципи і стандарти поведінки судді та норми національного законодавства зашкодити авторитету судової влади та довірі суспільства до неї; відсутність обставин, які б свідчили, що вказане клопотання є формою незаконного впливу, тиску чи втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя; врахування ризиків здійснення позивачем, як суддею правосуддя та співмірність між такою засадою, як незалежність та недоторканість суддів, і наслідками тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності.
Отже, відповідачем дотримано вимог вказаної вище норми.
При цьому слід зазначити, що підставою для скасування рішення є виключно відсутність посилання на мотиви, а тому вирішуючи даний спір суд не повинен був вдаватись до переоцінки переконливості, обґрунтованості тих чи інших мотивів на які посилався відповідач.
Фактично суд вдався до аналізу не наявності посилань на мотиви, як того вимагає закон, а до аналізу їх змісту та суті, переконливості тих чи інших доводів, доказів, наявність відповідних ризиків, при цьому вдаючись до переоцінки висновків відповідача до яких він прийшов за результатами розгляду клопотання, що виходить за межі підстав заявленого позову.
Відповідно до частини третьої статті 25 КАС України суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
За таких обставин, на мою думку, поданий ОСОБА_1 позов задоволенню не підлягав.
Суддя
Вищого адміністративного суду України І.Я. Олендер