Справа № 813/308/17
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2017 року справа № 813/308/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю позивача ОСОБА_1

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірської обєднаної державної податкової інспекції (надалі Самбірська ОДПІ) Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій щодо звільнення, визнання протиправним та скасування наказу від 23.12.2016 року за №84-о, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.12.2016 року по день ухвалення рішення суду.

У позовній заяві посилається на те, що у спірному наказі безпідставним є посилання на норми Кодексу законів про працю України, оскільки на час його прийняття діяв Закон України «Про державну службу», який набрав чинності 01.05.2016 року та містив спеціальну норму п.1 ч.1 ст.88. Також позивач звертає увагу суду на те, що особу було поновлено не на тій посаді, яку вона обіймала та не на тій посаді, яка зазначена у судовому рішенні.

Позивач та її представник дали аналогічні пояснення, просять позов задовольнити.

У запереченні на позовну заяву відповідач вважає, що ним правомірно звільнено позивача, оскільки було поновлено на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Представник відповідача дала аналогічні пояснення, просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши учасників судового процесу, суд встановив таке.

Наказом Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за №84-0 від 23.12.2016 року припинено державну службу та звільнено 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст.40 КЗпП України.

Даний наказ було прийнято відповідно до п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року за №889-VІІІ та Кодексу законів про працю України.

Підставою для прийняття спірного наказу була постанова Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016 року за №813/1713/16, яка набрала законної сили.

Згаданою постановою суду ОСОБА_4 поновлено на посаді головного державного ревізор-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 29 квітня 2016 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як вбачається зі змісту спірного наказу такий прийнятий відповідно до положень п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року за №889-VІІІ та п.6 ст.40 КЗпП України.

При цьому, слід зазначити, що норми Закону України «Про державну службу» є спеціальними по відношенню до згаданого Кодексу.

Відтак, посилання на згадану норму Кодексу законів про працю України не може вважатись правомірним.

Таке порушення не впливає на права позивача, однак вказує на недотримання відповідачем критерію добросовісності, передбаченого п.5 ч.3 ст.2 КАС України, при прийнятті спірного наказу.

Крім того, у відповідності до положень спеціальної норми - п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» - підставами для припинення державної служби у зв'язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Як передбачено п.4 ч.1 ст.2 згаданого Закону, посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відтак, основною ознакою посади є визначення її структурою і штатним розписом.

Як вбачається зі змісту згаданої постанови суду ОСОБА_4 поновлено на посаді головного державного ревізор-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС, а позивач обіймала посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Крім того, в матеріалах справи наявні Посадова інструкція головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб та Посадова інструкція головного державного ревізор-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб відповідача, протокол від 02.12.2016 року, які у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_4 поновляли не на тій посаді, яку вона раніше обіймала.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивача було звільнено не у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки ОСОБА_4 поновлено не на тій посаді, яку вона раніше займала та не на тій посаді, яка вказана у рішенні суду.

Дані обставини вказують на те, що спірний наказ не відповідає критерію законності, який передбачений п.1 ч.3 ст.2 КАС України.

У відповідності до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також, враховуючи положення абзацу другого п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, позивача належить поновити з 24 грудня 2016 року.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При цьому, у відповідності до підп. з п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Згідно довідки від 03.02.2017 року за №63/10/13-10/05-00/22/43, виданої відповідачем, середньомісячна заробітна плата становить 4248 грн. 63 коп., а середньоденна заробітна плата 202 грн. 32 коп.

Кількість днів вимушеного прогулу, згідно листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року за №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», за період з 24 грудня 2016 по 06 березня 2017 року складає 49.

Відповідно до довідки Самбірського міського районного центру зайнятості від 02.03.2017 року №337, позивач отримала дохід за період 02.12.2016 року по 28.02.2017 року в розмірі 4969 грн. 70 коп.

Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до відшкодування, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (202 грн. 32 коп.) на число робочих днів за період вимушеного прогулу (49 днів) за мінусом доходу отриманого в органах центру зайнятості (4969 грн. 70 коп.) становить 4943 грн. 98 коп.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій щодо звільнення, то такі задоволенню не підлягають, з урахуванням наступного.

Звільнення відбулось у звязку з прийняттям наказу, який оскаржується.

А відтак, належним способом захисту є оскарження цього наказу, а не дій, які стосуються звільнення, оскільки саме наказ порушує права позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов є обґрунтований та підставний в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині позову належить відмовити у задоволенні.

Крім того, постанова в частині поновлення та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню в силу положень ст.256 КАС України.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі зі сторін спору не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 23.12.2016 року за №84-0.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 24 грудня 2016 року.

4. Стягнути зі Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 (мешкає за адресою Львівська область, Самбірський район, с.Бісковичі, вул. Шкільна, 140) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4943 (чотири тисячі девятсот сорок три) грн. 98 коп., за виключенням податків і зборів.

5. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

6. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 4248 грн. 63 коп. за виключенням податків і зборів допустити до негайного виконання.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

8. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 березня 2017 року.

Суддя В.Я.Мартинюк