Справа № 554/10554/16-а
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 р.Справа № 554/10554/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 04.01.2017р. по справі № 554/10554/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача у призначенні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, без урахування до судового стажу роботи за вислугою років стажу за період роботи в органах прокуратури на посадах, прирівняних до посади прокурора;

- зарахувати позивачу до судового стажу роботи за вислугою років стаж роботи в органах прокуратури, з 07.06.1993 року по 17.06.1997 року 4 роки 10 днів та стаж судді з 17.06.1997 року по 15.09.2016 року 19 років 2 місяці 28 днів, а всього 23 роки 3 місяці і 8 днів, що дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначених згідно розрахунку та подання Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2016 року;

- зобовязати відповідача призначити та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням до судового стажу роботи за вислугою років період роботи в органах прокуратури, з 07.06.1993 року по 17.06.1997 року та стаж судді з 17.06.1997 року по 15.09.2016 року, а всього 23 роки 3 місяці і 8 днів, у розмірі 87 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16.09.2016 року;

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що з 18.06.1997 року по 29.06.2005 року працювала суддею Хорольського районного суду Полтавської області, з 30.06.2005 року суддею Апеляційного суду Полтавської області. Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 08.09.2016 року №1515-VIII та відповідно наказу голови Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2016 року, вона була звільнена з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку. Вказана постанова Верховної ОСОБА_2 України прийнята на підставі подання ОСОБА_2 юстиції від 04.08.2016 року, згідно з яким право на відставку у позивача виникло з урахуванням стажу роботи в органах прокуратури. На звернення до відповідача щодо призначення пенсії, їй листом було повідомлено про нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди працюючого на такій посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. При цьому відповідачем не було зараховано до стажу судді, який дає право на відставку, роботу позивача в органах прокуратури з червня 1993 року по червень 1997 року. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.01.2017 року у справі № 554/10554/16-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування стажу роботи в органах прокуратури. Зобовязано Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи в органах прокуратури з 07.06.1993 року по 17.06.1997 року - 4 роки 10 днів, всього з урахуванням стажу судді - 23 роки 3 місяці і 8 днів, згідно розрахунку та подання Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2016 року та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 87 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16.09.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомила.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, відповідно розрахунку Апеляційного суду Полтавської області від 02.12.2016 року №07-54/66 ОСОБА_1 з 07.06.1993 року по 17.06.1997 року працювала на посаді прокурора прокуратури Полтавської області - 4 роки і 10 днів, з 18.06.1997 року по 29.06.2005 року суддею Хорольського районного суду Полтавської області - 8 років і 11 днів, з 30.06.2005 року по 15.09.2016 року суддею Апеляційного суду Полтавської області - 11 років 2 місяці і 16 днів та має стаж роботи для виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 15.09.2016 року - 23 роки 3 місяці і 9 днів (а.с.8).

Викладене також підтверджується: постановами Верховної ОСОБА_2 України від 21.05.2005 року про обрання суддів; від 08.09.2016 року про звільнення суддів; наказом голови Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Полтавської області 15.09.2016 року у відставку (а.с.9-14), а також відомостями її трудової книжки (а.с.15-18).

Рішенням ОСОБА_2 ради юстиції №1796/15-16 від 04.08.2016 року, яким вносилось подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, було зокрема установлено, що вона на час розгляду заяви має 19 років і 1 місяць стажу роботи на посаді судді. Разом з тим відповідний стаж для звільнення у відставку вона набула до 28.03.2015 року, тобто до моменту набрання чинності ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд», що не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим законом чинності (а.с. 19-21).

На звернення позивача від 16.09.2016 року до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призначення пенсії, листом від 24.11.2016 року №422/Л-17 їй було повідомлено про нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди працюючого на такій посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. При цьому відповідачем не було зараховано до стажу судді, який дає право на відставку, роботу позивача в органах прокуратури з червня 1993 року по червень 1997 року (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем помилково пораховано стаж позивача на посаді судді 19 років 2 місяці 15 днів, тоді як згідно наданих суду доказів цей стаж є більшим

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VII Про судоустрій і статус суддів (далі - ОСОБА_3 України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На час виходу позивача у відставку, 15.09.2016, був чинним ОСОБА_3 України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів (далі - ОСОБА_3 України № 2453-VI), згідно ст. 120 якого було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною третьою статті 141 Закону України № 2453-VI (з урахуванням Рішення ОСОБА_4 Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.1997 року позивач була обрана суддею Хорольського районного суду Полтавської області.

На той час діяв ОСОБА_3 України від 15.12.1992 р. № 2862-XII Про статус суддів (далі - ОСОБА_3 України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_2 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України №2453-VI (редакція до 28.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів позивач вже мала стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України № 2453-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

ОСОБА_4 Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина, що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким …конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час роботи позивача в органах прокуратури.

Крім того, Верховна ОСОБА_2 України звільнила позивача з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 04.01.2017 року у справі № 554/10554/16-а відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 04.01.2017р. по справі № 554/10554/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 06.03.2017 р.