Справа № 265/6419/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 р. Справа №265/6419/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:12год.03хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Троянової О.В., секретаря Кудрі В.Г. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 року №000104/4000/НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 листопада 2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 265/6419/16-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 року №000104/4000/НОМЕР_1/а.с.18/.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2016 року адміністративну справу №265/6419/16-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 року №000104/4000/НОМЕР_1 передано на розгляд Донецького окружного адміністративного суду за підсудністю/а.с.32-33/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 січня 2017 року адміністративну справу №265/6419/16-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 року №000104/4000/НОМЕР_1 прийнято до свого провадження/а.с.37/.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій від 20.10.2016 року №000104/4000/НОМЕР_1 в розмірі 10000 грн. за порушення вимог Постанови КМУ № 957 від 30.10.2008 р., прийняте за результатами проведеної фактичної перевірки 04.10.2016року в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1, є незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню. Зазначав, що постанова Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №426 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» скасована постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 у справі №826/17459/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016. За результати розгляду, адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Люботинський завод "Продтовари" задоволений повністю. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №426 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 касаційні скарги Кабінету Міністрів України, Асоціації "УКРВОДКА" залишені без задоволення, а зазначені судові рішення - без змін.

Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування фінансових санкцій від 20.10.2016 №000104/4000/НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій в розмірі 10000 грн. за порушення вимог Постанови КМУ № 957 від 30.10.2008/а.с.4/.

У судове засідання позивач не прибув, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином/а.с.62/. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі /а.с.43/.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином/а.с.61/. Надав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що вказане рішення прийнято законно у межах повноважень контролюючого органу відповідно до встановленого порушення законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні позову /а.с.50-52/.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, зважаючи на відсутність визначених ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України перешкод для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання по справі не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1. Позивач перебуває на обліку платника податків в Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС /а.с.8,9/.

Відповідно до ліцензії виданою Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 18.12.2015 року, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано право на здійснення роздрібної алкогольними напоями терміном дії з 21.12.2015 до 21.12.2016 , дата реєстрації 18.12.2015 , реєстраційний номер 05/39/15/0/01206 /а.с.10/.

Відповідач - Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Так, відповідно до п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України та на підставі наказу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 04 жовтня 2016 року №975 та направлень на проведення фактичної перевірки від 04 жовтня 2016 року №0687/687 та №0688/688 проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), а саме магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1 /а.с.54-56/.

За наслідками фактичної перевірки позивача складено акт перевірки №650/05-19-40/НОМЕР_1 від 06 жовтня 2016 року. В ході перевірки встановлено наступне порушення, а саме:

- Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», а саме: роздрібна торгівлі алкогольним напоями за ціною нижчою від мінімальної роздрібної ціни встановленої Постановою КМУ №957 від 30.10.2008 року, а саме продаж пляшки горілки торгової марки «Цельсій» місткістю 0,370мл, міцністю 40% за ціною нижче від мінімально встановленої/а.с.4-5/.

З урахуванням висновків акту фактичної перевірки Маріупольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області 20.10.2016 прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000104/4000/НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій в розмірі 10000 грн./а.с.6/.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням та актом перевірки, позивач, звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятого ним рішення про застосування фінансових санкцій від 20.10.2016 №000104/4000/НОМЕР_1, яким позивачу визначені штрафні санкції у розмірі 10000 грн., враховуючи наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18, 19-1.1.19, 19-.1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; організовують роботу, пов'язану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями і пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання і реалізації; забезпечують контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Підпунктами 20.1.4, 20.1.6, 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року №481-95-ВР.

Статтею 17 вказаного Закону визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

- оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень;

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до частини десятої статті 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Так, розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв визначено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв".

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №426 до зазначеної вище Постанови КМУ внесені зміни. Зокрема, у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (у редакції постанови від 17.06.2015 №426) визначено, що з 01.09.2015 мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту у розрахунку за горілку становить 274,50 грн.

Водночас суд враховує, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 у справі №826/17459/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2016, адміністративний позов приватного акціонерного товариства "Люботинський завод "Продтовари" задоволений повністю. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №426 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 касаційні скарги Кабінету Міністрів України, Асоціації "УКРВОДКА" залишені без задоволення, а зазначені судові рішення - без змін /а.с. 11-13/.

Таким чином, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 у справі №826/17459/15 відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України є такою, що набрала законної сили 30.06.2016 року.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, відповідно до Постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2015 у справі №826/17459/15 встановлено, що при розрахунку мінімальних оптово-відпускних цін та мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої оскаржуваною Постановою враховано елементи, що не передбачені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у вигляді націнки опту (без ПДВ) у розмірі 20%. Спірна постанова приймалась за результатами розгляду зауважень та пропозицій до проекту регуляторного акта, що суперечить принципам державної регуляторної політики та не відповідає порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». У зв'язку із чим, постанова Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №426 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957» визнана незаконною.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України, є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

На підставі пункту 7 частини першої статті 7, частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов'язковість виконання судового рішення є конституційною засадою судочинства та принципом адміністративного судочинства. При цьому норми діючого законодавства України не містять будь-яких виключень із обов'язку по виконанню судового рішення.

Відповідачем при проведенні перевірки, складенні акту перевірки та прийнятті на його основі рішення про застосування фінансових санкцій не взято до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями, внаслідок чого відповідач дійшов необґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв.

Суд зауважує, що визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Аналогічний висновок наведений у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі".

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що на момент проведення фактичної перевірки та прийняття спірного рішення постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №426 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957" втратила чинність.

Тобто, з урахуванням наведеного, суд констатує, що контролюючим органом під час розрахунку мінімальної роздрібної ціни горілки безпідставно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" у редакції постанови від 17.06.2015 №426 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року №957".

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підстав викладеного вище, суд дійшов висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст.94 КАС України суд присуджує фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, у сумі 551,21(п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 року №000104/4000/НОМЕР_1- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування фінансових санкцій від 20.10.2016 №000104/4000/НОМЕР_1 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 10000(десять тисяч гривень)грн. за порушення вимог Постанови КМУ № 957 від 30.10.2008.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, у сумі 551,21(п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка)грн. за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 02 березня 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07 березня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.