Справа № 815/3706/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3706/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Одеської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації від 14.09.2015 року № ОД 67 та рішення від 12.12.2015 року № 27033065,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась Одеська міська рада (далі-ОМР) до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації від 14.09.2015 року № ОД 67 та рішення від 12.12.2015 року № 27033065.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав викладених в адміністративному позові (а.с. 5-17). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що замовник будівництва самовільно захопила земельну ділянку, яка належить на праві власності територіальній громаді м. Одеса, представником інтересів якої є ОМР, тому є необхідність відновлення порушених майнових прав на землю, оскільки декларація про готовність об'єкта до експлуатації не відповідає дійсним приписам законодавства та до неї внесено неправдиві відомості, незаконним є і рішення, на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами. Представники відповідачів та 3-ті особи у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином (а.с. 174-181), Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР просило розглянути справу за відсутності представника, тому на підставі положень ст.128 КАС України справа слухалась за відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст.ст. 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 вказаного Закону здійснюють повноваження власника майна.

Згідно з пунктами «а», «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території відповідних населених пунктів належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень ст. 6, 7, 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI від 17.02.2011 року управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, в тому числі, органами державного архітектурно-будівельного контролю шляхом, надання (отримання, реєстрації), повернення (відмови у видачі) чи анулювання (скасування реєстрації) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Судом встановлено, що 14.09.2015 року за № ОД 67 департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартири під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1», замовником за якою визначено ОСОБА_1 (а.с. 18-21).

Також судом встановлено, що 12.12.2015 року державним реєстратором Тимофєєвим О.А. прийнято рішення (з відкриттям розділу) за індексним номером 27033065 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26-28).

Підставою для виникнення права власності визначено свідоцтво про право власності № 49819667, видане 14.12.2015 року Овідіопольським районним управлінням юстиції, дата, час державної реєстрації 08.12.2015 року, державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І.С. Згідно з зазначеним свідоцтвом про право власності житловий будинок за АДРЕСА_2, загальною площею 132,9 кв. м., житловою площею 99 кв. м., належить ОСОБА_1

Не погоджуючись з діями та рішенням відповідачів, ОМР звернулась до суду з даним позовом.

Оцінюючи дії та рішення суб`єктів владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» на органи державного архітектурно-будівельного контролю покладено повноваження щодо здійснення державного архітектурно- будівельного контролю, який, виходячи з приписів абзацу 1 цієї статті, становить собою сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Указом Президента України від 08.04.2011 року № 439/2011 затверджено Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яку визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Положеннями статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів (частина 4 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

За приписами частини 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Відповідно до частини 10 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що саме замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Так, відповідно до вказаної норми законодавства постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 був затверджений Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, пунктами 20 та 21 якого (у редакції, чинній на момент реєстрації спірної декларації) передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи (далі - Інспекція) перевіряють протягом десяти робочих днів з дати подання (надходження) до неї декларації повноту даних, зазначених у ній, та реєструє декларацію. При цьому, у разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її на доопрацювання з обґрунтуванням підстав повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Відповідно до пункту 29 Порядку № 461, у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Замовником об'єкта будівництва, ОСОБА_1, у п. 10 Декларації «Інформація про дозвільні документи (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларація про початок виконання будівельних робіт, інші документи у разі їх наявності)» зазначено про дозвіл на виконання будівельних робіт інспекції ДАБК м. Одеси від 25.12.2006 року № 1876/06.

Проте, як вбачається з листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 26.02.2016 року № 01-11/507, згідно з даними журналу реєстрації дозволів на виконання будівельних робіт, дозвіл від 25.12.2006 року під номером 1876/06 не значиться (а.с. 22).

Таким чином, дозволу на виконання будівельних робіт від 25.12.2006 року під номером 1876/06 щодо визначеного замовником об'єкта будівництва не існує, а в Декларації містяться недостовірні відомості щодо дозвільних документів, на підставі яких третьою особою здійснювалось будівництво.

Крім того, відповідно до п. 2 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року № 273 року, який був чинний до 19.01.2010 року, тобто, на момент визначеної ОСОБА_1 у Декларації дати видачі їй дозволу на виконання відповідних будівельних робіт, серед документів, які мали подаватися для одержання дозволу, визначався документ, що посвідчує право власності забудовника чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об'єкт містобудування.

У вказаній Декларації ОСОБА_1 визначено, що реконструкція будинку здійснюється нею без зміни геометричних розмірів. З урахуванням наведеного у п. 11 Декларації стосовно інформації про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, замовником об'єкта будівництва вказано, що проведене нею будівництво не потребує таких документів відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 34 зазначеного нормативно-правового акта реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Однак, суд зазначає, що інформація про те, що проведена третьою особою реконструкція квартири здійснена без зміни геометричних розмірів, не відповідає дійсності, що підтверджується таким.

Відповідно до договору дарування від 09.02.2005 року ОСОБА_4 набула у дар квартиру № АДРЕСА_1 (а.с. 201-202).

Згідно з технічним паспортом, складеним КП «ОМБТІ та РОН» від 04.02.2005 року, загальна площа квартири складає 38,8 кв.м. (а.с. 29-33)

Відповідно до Декларації загальна площа домоволодіння після реконструкції складає 132,9 кв.м.

Таким чином, загальна площа квартири за визначеними у Декларації даними збільшена на 94,1 кв.м. порівняно із моментом набуття права власності у 2005 році. З матеріалів технічної інвентаризації вбачається, що таке збільшення об'єкта нерухомості відбулось за рахунок прибудови на першому поверсі та будівництва мансарди, тобто, реконструкція відбулась із зміною геометричних розмірів приміщення, чим і визначається недостовірність вказаної у Декларації інформації про проведення реконструкції нерухомого об'єкта без зміни його геометричних розмірів.

Факт зайняття третьою особою земельної ділянки комунальної власності підтверджується також актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 10.03.2016 року №000616 (а.с. 24).

В свою чергу, у разі проведення реконструкції об'єктів будівництва, яка передбачає зміну геометричних розмірів, замовник будівництва був зобов'язаний підтвердити таке своє право документом, що посвідчує право власності забудовника чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об'єкт містобудування, та, відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Втім, в порушення вищезгаданих норм чинного законодавства України замовником безпідставно у п. 11 Декларації вказано про відсутність у неї обов'язку зазначати інформацію про документ, що посвідчує право власності забудовника чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об'єкт містобудування, чим порушено встановлені чинним законодавством вимоги до оформлення декларацій про готовність об'єкта до експлуатації.

Більш того, з технічних паспортів вбачається, що даною прибудовою ОСОБА_5 самовільно захопила земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, тоді як вказана земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді міста Одеси, представником інтересів якої є Одеська міська рада.

Так, відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Судом встановлено, що Одеська міська рада не передавала у власність чи користування земельну ділянку, на якій розташована здійснена третьою особою прибудова до кв. АДРЕСА_1, тобто, реконструкція квартири з прибудовою проведена на земельній ділянці, яка не була відведена в установленому законодавством порядку для цієї мети.

Відповідно до листа департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 11.03.2016 року №01-18/263,264-09-04 у них відсутня інформація щодо наявності документів на землекористування та прийняття рішень Одеською міською радою щодо надання у власність або користування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, всупереч наведених норм законодавства гр. ОСОБА_1, здійснивши реконструкцію кв. АДРЕСА_1 з фактичною зміною її геометричних розмірів, на теперішній час використовує вищезазначену земельну ділянку без правовстановлювальних документів на землекористування, чим порушує вимоги Земельного кодексу України та право власності територіальної громади м. Одеси на відповідну земельну ділянку.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що зазначена Декларація оформлена із суттєвими порушеннями вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, а проведене будівництво є самочинним, оскільки здійснене без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, а також на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети, у зв'язку з чим така реєстрація має бути скасована.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Таким чином суд дійшов висновку, що рішення відповідача про реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 38 від 14.09.2015 року за наявності недостовірних даних, викладених в цій декларації, є незаконним та підлягає скасуванню.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року № 304-р «Про припинення надання адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців деякими органами державної реєстрації, утвореними Міністерством юстиції» припинено надання утвореними Міністерством юстиції України органами державної реєстрації адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Поряд з цим, правонаступника відповідного органу державної влади як юридичної особи законодавством не визначено.

Функції із здійснення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень згідно із новою редакцією Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (редакція від 01.01.2016 року, далі - Закон) одночасно здійснюються різними суб'єктами державної реєстрації, до яких віднесені виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації та акредитовані суб'єкти. Крім того, відповідні функції також здійснюють й окремі державні реєстратори прав на нерухоме майно, до яких віднесено нотаріусів, державних виконавців та громадян України, які мають вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебувають у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав (ст. 10 Закону).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача щодо скасування рішення про державну реєстрацію, яке було прийняте посадовою особою Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що, в свою чергу, за правилами ч. 3 ст. 2 КАС України потребує надання судом оцінки дотримання законодавства саме органом (його посадовою особою), який безпосередньо прийняв це рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що державний реєстратор, який приймав оскаржуване у цій справі рішення, звільнений з посади та не може виступати відповідачем у справі, законодавством не визначено конкретного діючого суб'єкта державної реєстрації, який би мав відповідати за цими обов'язками, відповідачем у справі має виступати орган, до складу якого входив структурний підрозділ з питань державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, що здійснив спірну державну реєстрацію, а саме Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Як встановлено судом, 12.12.2015 року державним реєстратором Тимофєєвим О.А. прийнято рішення (з відкриттям розділу) за індексним номером 27033065 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2016 року з індексним номером 60397303, підставою для проведення зазначеної державної реєстрації визначено свідоцтво про право власності № 49819667, видане 14.12.2015 року Овідіопольським районним управлінням юстиції, дата, час державної реєстрації 08.12.2015 року, державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І.С. Згідно з зазначеним свідоцтвом про право власності житловий будинок за АДРЕСА_2, загальною площею 132,9 кв. м., житловою площею 99 кв. м.,належить ОСОБА_1

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2016 року з індексним номером 60399604, ОСОБА_1 зареєструвала речове право на житловий будинок по АДРЕСА_2 на підставі оскаржуваної Декларації, технічного паспорта від 23.07.2015 року, виданого ПП «Діміна», договору дарування та витягу-оригіналу та копії від 09.02.2005 року № 4-764, виданого державним нотаріусом першої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд зазаначає, що зазначена державна реєстрація речового права ОСОБА_1 проводилась із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна, особливості здійснення якої на момент проведення державної реєстрації визначались Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок).

Пунктом 24 Порядку передбачено, що державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру, формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Згідно з абзацом 9 п. 49 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування); документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

Судом встановлено, що видача свідоцтва про право власності від 14.12.2015 року № 49819667 на житловий будинок здійснювалась на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартири під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1», замовником за якою визначено ОСОБА_1.

Проте, фактично здійснено реконструкцію квартири із зміною геометричних розмірів фундаментів у плані, у зв'язку з чим державна реєстрація речових прав у даному випадку передбачала надання документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на відповідну земельну ділянку.

Крім того, звертаємо увагу суду на те, що квартира та житловий будинок є різними об'єктами права власності. Житловий будинок є таким об'єктом нерухомості, будівництво якого передбачає наявність у його власника речового права на відповідну земельну ділянку.

Так, відповідно до норм ДБН України «Житлові будинки. .Основні положення ДБН В.2.2-15-2005», затверджені наказом Держбуду України від 18 травня 2005 р. № 80, одноквартирний житловий будинок - індивідуальний житловий будинок, що має прибудинкову ділянку.

Проте, у документах, що були надані для проведення державної реєстрації, не зазначено документу, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1. Натомість, реконструкція здійснена із зайняттям земельної ділянки, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, та не відводилась зазначеній особі в установленому законодавством порядку для будівництва, що свідчить про неможливість надання для державної реєстрації зазначеного речового права належного та допустимого документа, що підтверджує речові права третьої особи на земельну ділянку, на якій здійснено прибудову.

Крім того, відповідно до п. 1.1 Положення про Адресний реєстр м. Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 року № 809 (далі - Положення), Адресний реєстр - це електронна база даних, яка містить відомості про адреси об'єктів нерухомого майна, розташовані на території міста Одеси.

Відповідно до п. 3.1 Положення резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об'єкта або уповноваженої ним особи у випадках: 1) надання адрес завершеним будівництвом об'єктам - на підставі свідоцтва про відповідність об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил; 2) об'єднання, приєднання, виділення та поділу домоволодінь - на підставі відповідного проекту (висновку), підготовленого уповноваженою організацією та ін.

Згідно з п. 3.2 Положення надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється.

За результатами резервування адреси Адміністратором оформлюється довідка встановленого зразка.

Відповідно до п. 4.4 Положення на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об'єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об'єкт, та документів, які підтверджують особу заявника.

Судом встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 не надавалось довідки про резервування адреси по АДРЕСА_2.

Більш того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2016 року з індексним номером 60399604 не вбачається того, що ОСОБА_1 надавала до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно будь-який документ, який підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що для здійснення державної реєстрації речового права ОСОБА_6 подано не повний пакет документів, будівництво вищезгаданого об'єкта нерухомості здійснено третьою особою самочинно, у зв'язку з чим у суду є всі підстави вважати, що документи, подані ОСОБА_1 для державної реєстрації права власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна, не відповідають вимогам чинного законодавства, містять недостовірні відомості та є такими, що не підтверджують її право власності на вказаний об'єкт нерухомості, що виключає державну реєстрацію такого речового права як офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення у ОСОБА_1 прав на вказане нерухоме майно.

Положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України законодавцем визначено принцип непорушності права власності та зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, тоді як державна реєстрація права власності на спірний об'єкт нерухомого майна грубо порушує право власності територіальної громади м. Одеси на землю, яке має бути відновленим у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Аналогічні положення закріплені у п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, де також передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Крім того, згідно з п. 2.6 Порядку, прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/6, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Наведене свідчить про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, врахувавши ту обставину, що у судовому засіданні державним органом недоведено правомірності прийнятого рішення, з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виходячи за межи позовних вимог, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Одеської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належить задовольнити.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Одеської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради - задовольнити.

Скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 14.09.2015 року № ОД 67 «Реконструкція квартири під житловий будинок без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1», замовником за якою визначено ОСОБА_1.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тимофеева Олександра Анатолійовича від 12.12.2015 року № 27033065.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.