Справа № 814/6/17
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

14.02.2017 р. № 814/6/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів, головуючого судді Лебедєвої Г.В., суддів Т.О. Гордієнко, В.В. Біоносенка, розглянувши в порядку письмового провадження в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України та Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України № 310 о/с від 06.12.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; стягнення грошового забезпечення на користь капітана поліції ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України та Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України № 310 о/с від 06.12.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; стягнення грошового забезпечення на користь капітана поліції ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28 листопада 2016 року ним було подано рапорт про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням із зазначенням дати звільнення - з 07.12.2016 року. З метою уникнення можливого розгляду написаного ним рапорту про звільнення, позивач 02 грудня 2016 року звернувся до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з новим рапортом, в якому висловив бажання продовжити службу в поліції та просив не розглядати раніше написаний рапорт про звільнення, який зареєстрований в Департаменті захисту економіки Національної поліції України 05.12.2016 року. Проте, не зважаючи по подання рапорту, в якому висловив бажання продовжити службу в поліції, позивача було звільнено на підставі наказу Національної поліції України № 310 о/с від 15.12.2016 року за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Представником Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України було надано письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що враховуючи те, що позивач у своєму рапорті просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 07.12.2016 року, який був погоджений керівництвом 28.11.2016 року, тому Департаментом захисту економіки Національної поліції України було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до вимог законодавства. Окрім того, відповідач вказав, що рапорт позивача про відкликання попереднього рапорту на звільнення хоч і був зареєстрований в Департаменті захисту економіки Національної поліції України 05.12.2016 року, однак до кадрового підрозділу Департаменту надійшов 06.12.2016 року після підписання наказу про звільнення. Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником Національної поліції України було надано заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивач мав дійсний намір звільнитись зі служби за особистим проханням, про що свідчить його рапорт від 28.11.2016 року із зазначенням дати звільнення - з 07.12.2016 року, який в той же день був погоджений начальником Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник Національної поліції України, в судове засідання не прибув, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, ніяких заяв від нього не надходило.

Представник позивача та представник Департаменту захисту економіки Національної поліції України надали до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області, мав спеціальне звання - капітан поліції.

28 листопада 2016 року позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажання зі служби в Національній поліції України з 07.12.2016 року. Заяву було подано ним особисто начальнику управління захисту економіки в Миколаївській області ОСОБА_2

З 30.11.2016 року по 15.12.2016 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується копією лікарняної довідки № 3658 від 15.12.2016 р.

В кінці листопада 2016 року позивач змінив свою думку про звільнення і вирішив надалі проходити службу в Національній поліції України. В зв'язку з чим 03.12.2016 року ОСОБА_1, поштовим звязком, було направлено рапорт на адресу Департаменту захисту економіки Національної поліції України про відкликання попереднього рапорту про звільнення, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 03.12.2016 р.

Вказаний рапорт був зареєстрований в Департаменті за вхідним номером 3-1868 від 05.12.2016 р., що не заперечується відповідачем.

06.12.2016 року наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України за № 310 о/с звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

13.01.2017 року наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 5 о/с було внесено часткові зміни до пунктів наказу Департаменту захисту економіки від 06.12.2016р. № 310 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції не з 06.12.2016р., а з 15.12.2016 року.

Не погоджуючись з наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України за № 310 о/с від 06.12.2016 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 24 Європейської соціальної хартії передбачено, що з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов'язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у тому числі, за власним бажанням.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Приписами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення № 114), передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно до п.10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пп. "ж" п. 64 Положення №114 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (п. 68 Положення №114).

Водночас, сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

У листі Вищого адміністративного суду України № 753/11/13-10 від 26.05.2010 року «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Суд зазначає, що аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку звільнення працівників регламентовані Кодексом законів про працю.

Загальними нормами, зокрема ст. 38 КЗпП України, передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

При цьому, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що необхідною умовою для розірвання трудового договору за ініціативою працівника (за власним бажанням) є повідомлення роботодавця за два тижні, а звільнення роботодавцем працівника до закінчення вказаного терміну є можливим лише у конкретно визначених випадках.

Поряд з цим, законодавець також вказує на можливість продовження працівником трудової діяльності після закінчення строку попередження за умови, коли працівник продовжував виконувати свої трудові обов`язки.

Як було встановлено в процесі розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся 28.11.2016 року до керівника Департаменту захисту економіки Національної поліції України з рапортом про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням із зазначенням дати - з 07.12.2016 року.

Разом з тим, 03.12.2016 року ОСОБА_1 поштовим звязком було направлено рапорт на адресу Департаменту захисту економіки Національної поліції України про відкликання попереднього рапорту про звільнення, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 03.12.2016 р.

Вказаний рапорт був зареєстрований в Департаменті за вхідним номером 3-1868 від 05.12.2016 р., що не заперечується відповідачем.

Проте, не зважаючи на відкликання позивачем попереднього рапорту про звільнення, 06.12.2016 року наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України за № 310 о/с звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Враховуючи вищевказані правові положення та обставини справи, дії відповідача суперечать вимогам пункту 68 Положення № 114 та ст. 38 КЗпП України, оскільки за змістом цього пункту до закінчення встановлено у рапорті строку позивач мав право відкликати поданий рапорт.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 10.07. 2012 року по справі № 12-136а12.

При цьому суд зауважує, що факт подання позивачем відповідної заяви свідчить про відсутність волевиявлення позивача щодо звільнення, в свою чергу відсутність належного волевиявлення дає підстави вважати про відсутність наміру працівника звільнитись саме за власним бажанням.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача про те, що рапорт про відкликання рапорту про звільнення від 02.02.2016 р., який зареєстрований в Департаменті 05.12.2016 року, до кадрового підрозділу Департаменту надійшов лише 06.12.2016 року після підписання наказу про звільнення, оскільки зазначена обставина дає підстави для висновку, що відповідачі були обізнані про те, що позивач має намір відкликати свою заяву про звільнення, позивач своєчасно скористався своїм правом на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, а відтак, відповідачі підчас звільнення позивача діяли неправомірно..

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо свизнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України № 310 о/с від 06.12.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, враховуючи протиправність наказу № 310 о/с від 06.12.2016 року про звільнення позивача з посадиоперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, обґрунтованим є позов в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції Україн.

Також, колегія суддів вважає, що вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку є правомірною, та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в НП України.

Як вбачається з довідки про грошове утримання позивача, середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 8978, 40 грн.

Відповідно до п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Позивача звільнено з роботи 06.12.2016 року. З 06.12.2016 року по 14.02.2017 це час вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача складає 20 997, 87 грн.

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді.

Згідно зі ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи докази відповідно до ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України та Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України № 310 о/с від 15.12.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; стягнення грошового забезпечення на користь капітана поліції ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 310 о/с від 06.12.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 7 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 20 997, 87 гривень.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 8978, 40 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Г.В. Лебедєва

Судді В.В. Біоносенко

ОСОБА_3