Справа № 826/7019/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2017 року № 826/7019/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Качура І.А. Данилишина В.М. розглянувши у письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України, Міністерства молоді та спорту України

провизнання дій протиправними, скасування розпорядження та наказу в частині, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування розпорядження від 06.04.2016№254-р; визнання протиправним та скасування наказу від 11.04.2016 №144-к/тр в частині оголошення розпорядження від 06.04.2016№254-р та в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату 22.10.2014; змінити дату та формулювання причини звільнення із звільнення на підставі п. 7-2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України з 22.10.2014 на звільнення за власним бажанням (ст. 38 Кодексу законів про працю України) з 11.04.2016; стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з у розмірі 10 641,01 грн.

Позов обґрунтовано тим, що судовим рішенням, що набрало законної сили, позивача поновлено на роботі. Разом із копією згадуваного судового рішення позивачем було подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Проте відповідачем звільнено позивача у зв'язку із застосуванням норм Закону України «Про очищення влади», не за власним бажанням.

Представник Міністерства молоді та спорту України заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що норми Закону України «Про очищення влади» в даному випадку є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Кабінет Міністрів України явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

У зв'язку з викладеним відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 по справі № 826/4802/14 ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства молоді та спорту України визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України №192-р від 12 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 14 березня 2014 року № 69-к/тр "Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 березня 2014 року № 192" про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату з 15 березня 2015 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу - залишено без розгляду. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В подальшому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016у вказаній справі виправлено описку у згадуваній постанові в частині дати наказу № 69-к/тр "Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 березня 2014 року № 192".

Позивач направив на адресу Міністра молоді та спорту України заяву від 31.03.2016 про звільнення його за власним бажанням з 05.04.2016 в порядку ч. 1 ст 38Кодексу законів про працю України (у зв'язку з переїздом в іншу місцевість та з інших поважних причин). Зазначена заява отримана Міністром молоді та спорту України 06.04.2016.

Крім того, позивачем подано заяву від 06.04.2016 про звільнення його за власним бажанням з 11.04.2016 у зв'язку з неможливістю виконувати обов'язки через переїздом в іншу місцевість. Зазначені заява отримана Міністром молоді та спорту України 07.04.2016.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №253-р поновлено ОСОБА_1 з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату.

В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №254-р звільнено ОСОБА_1 з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» (п 7-2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України) з 22.10.2014».

Наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.04.2016 №144-к/тр «Про оголошення розпоряджень Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №253-р та 254-р» позивача звільнено з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату з 22.10.2014.

Відповідно до ч. 1. Ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» заступник міністра - керівник апарату призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України відповідно до пропозиції відповідного міністра.

Відповідно до частин першої та третьої статті 113 Конституції України та частини першої статті 1 та статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно із частиною третьою статті 49 вказаного Закону акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Пунктом 4 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9.11.2011 № 1156) (далі - Регламент) передбачено, що Кабінет Міністрів видає на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, у межах своєї компетенції постанови і розпорядження, обов'язкові для виконання.

Параграф 30 Регламенту визначає, що акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень.

Розпорядження Кабінету Міністрів видаються, зокрема, з кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2016 Міністр молоді та спорту України звернувся до Кабінету Міністрів України щодо звільнення ОСОБА_1

Також, 06.04.2016 Прем'єр-Міністр України звернувся до Кабінету Міністрів України з поданням про звільнення ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що станом на 06.04.2016 посаду заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату обіймав ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, особа, яка станом на час вирішення питання про поновлення позивача обіймала посаду заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату підлягала переведенню або звільненню.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_3, який станом на 06.04.2016 обіймав посаду заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату не був звільнений у зв'язку з поновленням позивача, тобто фактично позивача не було поновлено на вказаній посаді, з якої в подальшому звільнено, отже доводи позивача, що відповідачем порушено процедуру прийняття рішення про звільнення є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 3 названого Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації.

Отже, заборона введена саме на ці посади щодо осіб, які займали їх у зазначений період. Іншого визначення поняття "заборони", як заходу очищення влади законодавець не дає, чим той що міститься в ст. 2 та ст. 3 цього Закону.

Згідно ст. 4 Закону особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що в період з 16.04.2010 по 17.04.2013 позивач обіймав посаду заступника голови Київської обласної державної адміністрації

Проте, на момент набрання чинності Законом України «Про очищення влади» (далі - Закон) позивач не обіймав посаду, яка входить до переліку посад, вказаних у частині першій статті 3 Закону, звільнення з яких має бути здійснено впродовж 10 днів з дня набрання чинності Законом.

Перевірка щодо позивача в порядку ст. 5 Закону не проводилась та не могла бути проведена, оскільки позивач до моменту прийняття оскаржуваних розпорядження та наказу не перебував на посаді, яка входить до переліку посад визначених Законом.

Як зазначено вище, позивачем при поданні до виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 по справі № 826/4802/14 одночасно подано заяву на звільнення за власним бажанням.

Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Враховуючи, що позивач на момент набрання чинності Законом не працював та не бажав продовжувати працювати на посаді, яка підпадає під дію ст. 2 або ст. 3 Закону, а відтак не підпадає під дію ні Прикінцевих та Перехідних положень Закону, ні ст. 5 Закону, оскільки позивачем разом с судовим рішенням про поновлення на посаду подано заяву про звільнення в порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України, отже пріоритетними в даному випадку є саме норми Кодексу законів про працю України.

Водночас, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Як зазначено вище, позивачем подано заяву від 06.04.2016 про звільнення його за власним бажанням з 11.04.2016 в порядку ч. 1 ст 38 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, розпорядження Кабінету Міністрів України №254-р від 06.04.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» та наказ Міністерства молоді та спорту України від 11.04.2016 №144-к/тр є безпідставними та підлягає зміні в частині звільнення позивача з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» з 22.10.2014.

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом встановлено неправильне формулювання причини звільнення ОСОБА_1 та дати його звільнення, суд з метою повного та всебічного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача вважає за необхідне внести зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України №254-р від 06.04.2016 про звільнення ОСОБА_1 та наказу Міністерства молоді та спорту України від 11.04.2016 №144-к/тр в частині підстав та дати звільнення останнього, а саме позивач є звільнений за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 11.04.2016.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки Міністерства молоді та спорту України від 07.07.2016 середньомісячний розмір заробітної плати позивача становить 11 479,11 грн. середньодений розмір заробітної плати позивача становить 549,24 грн.

Період вимушеного прогулу становить з 15.03.2014 по 29.03.2016, тобто 511 робочих днів, отже позивачу належить до виплати 280 661,64 грн.

Щодо позову в частині стягнення середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення з 29.03.2016 в сумі 10 641,01 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як зазначено вище, позивача поновлено на посаді постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, з заявою та копією вказаної постанови позивач звернувся до Міністерства молоді та спорту України 31.03.2016, а поновлено на посаді на виконання згадуваної постанови, розпорядженням Кабінету міністрів України від 06.04.2016, 02 та 03 квітня 2016 року - вихідні дні, а відтак суд не вбачає затримки відповідачем зазначеного судового рішення, отже позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Таким чином, за підсумком наведеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову та виходу за межі позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 69, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити частково позовні вимоги.

2. Змінити розпорядження Кабінету Міністрів України №254-р від 06.04.2016 виклавши його в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 11.04.2016».

3. Змінити пункт чотири наказу Міністерства молоді та спорту України від 11.04.2016 №144-к/тр виклавши його в наступні редакції: «вважати ОСОБА_1 звільненим з посади заступника Міністра молоді та спорту - керівника апарату за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 11.04.2016».

4. Стягнути з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 15.03.2014 по 29.03.2016 в сумі 280 661,64 грн.

5. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

В.М. Данилишин