Справа № 243/721/17
Суддя: Мінаєв І. М.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єд. унік. № 243/721/17
Провадження № 2-а/243/121/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 березня 2017 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 2 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 Управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції Муратова Миколи Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

31.01.2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського роти № 1 Управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції Муратова М.М. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 22.01.2017 року близько 01:35 год. він знаходився у дворі багатоповерхового будинку № 28 по вул. Центральній м. Слов'янська поруч з належним йому автомобілем «Шкода Супер-В»,2012 р.в. н.з. НОМЕР_1. У двір будинку заїхав автомобіль поліції та до нього підійшов поліцейський Муратов М.М., який безпідставно виніс відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ніби-то проїзд перехрестя на червоне світло, за що наклав на нього адміністративне стягнення 425 грн. Під час винесення постанови він не погодився з доводами працівника поліції та відповідачем було порушено його право на захист, оскільки порушень ПДР України він не допускав, постанова не відповідає вимогам закону, оскільки не містить адресу розташування юридичної особи УПП, в постанові не міститься відомостей про особу, яку визнано винною та на чию користь сплатити штраф. Позивач зазначає, що він під підпис не був ознайомлений зі своїми правами, передбаченими ст.. 63 Конституції України, не опитані свідки правопорушення, а тому вважає, що відсутні будь-які зібрані законним шляхом докази вчинення ним правопорушення.

Просить визнати постанову серії АР № 684680 від 22.01.2017 року протиправною та скасувати її.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити, вказавши, що в указаний в постанові час ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, постанову винесено передчасно та необгрунтовано. Під час підготовки позовної заяви захисником допущено помилку у викладі фактичних обставин справи. Насправді ОСОБА_1 перебував в указаний в постанові час біля належного йому автомобіля, яким керувала інша особа ОСОБА_3 Коли до нього підійшли працівники поліції, він їм повідомив, що він є власником автомобіля, а керувала ним інша особа. Працівники поліції йому не повірили та склали відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідач Муратов М.М. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в письмових запереченнях пояснив, що 21.01.2017 року він здійснював патрулювання м. Слов'янська. Приблизно о 23:30 він побачив, як на перехресті вул.. Торгова та Шовковична м. Слов'янська автомобіль, схожий на Skoda, проїхав перехрестя на заборонене червоне світло світлофора, після чого зник з поля зору. Він поїхав за вказаним автомобілем і коли повернув на вул. Центральна, то побачив напроти кафе «Монро» припаркований автомобіль, а біля нього двох чоловіків. На його питання один з чоловіків відповів, що він є власником автомобіля та надав документи на автомобіль. Ним виявився ОСОБА_1, який повідомив, що автомобілем керував його товариш, який щойно відійшов передати якісь речі. Відповідачу здалося, що ОСОБА_1 вводить його в оману та ним було прийнято рішення розглянути справу за порушення п. 8.7.3е ПДР України за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно нього (проїзд на забороняючий сигнал світлофора). В результаті розгляду справи відносно ОСОБА_1 винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Під час спілкування йому здалося, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп'яніння та запропоновано пройти освідування на предмет стану алкогольного сп'яніння, на що той відмовився, посилаючись на те, що він не керував автомобілем. Ним також було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП у присутності двох свідків, які зафіксували відмову від освідування. Під час спілкування та складання зазначених вище документів ОСОБА_1 поводив себе коректно. Відеозапис, який може підтвердити те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відсутній.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 21.01.2017 року він разом з ОСОБА_1 їздив до м. Харків, весь день за кермом був ОСОБА_1 Під час повернення до м. Слов'янська останній втомився та у м. Ізюм він пересів за кермо автомобіля Шкода, яка належить ОСОБА_1. Біля 23-24 години коли вони рухались по м. Слов'янську та він був за кермом, йому зателефонували знайомі та попросили передати документи з м. Харків у кафе «Ілюзія» на вул.. Центральній м. Слов'янська. Вони під'їхали до кафе, він пішов до приміщення з документами, а ОСОБА_1 лишився на вулиці. Він перебував у кафе біля години, коли повернувся, то від ОСОБА_1 дізнався, що відносно нього працівники поліції як власника автомобіля склали постанову за порушення ПДР України, він намагався додзвонитись йому, але свідок не чув телефонного виклику, оскільки в кафе грала музика.

Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

22 січня 2017 року поліцейським роти 1 батальйону управління патрульної поліції у м. Краматорську та Слов'янську рядовим поліції Муратовим М.М. відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 684680 за ч. 2 ст. 122 КУпАП про застосування стягнення у вигляді штрафу 425 грн. З фабули правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 22.01.2017 року о 01:35 року він керував автомобілем Skoda SuperB, реєстраційний номер НОМЕР_1 та о 01:35 на перехресті вул.. Торгова та вул. Шовковична проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3(е) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 2 КУпАП, велась відео фіксація бодікам. АН 00069 ( а. с. 7)

Згідно зі ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, інтересів та прав юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права є правовідносини у сфері, що складаються у зв'язку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист.

Особливістю цих відносин є те, що вони пов'язані із реалізацією прав, свобод та інтересів суб'єктів у сфері публічно-правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач заперечує факт порушення ПДР України з свого боку.

Доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач суду не надав.

Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які послався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в оскаржуваній постанові зазначено проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора.

Відповідно до ст. 122 КУпАП відповідальність за ч. 2 вказаної статті настає, окрім іншого, за проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.ч. 1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Доводи позивача про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам закону через відсутність адреси УПП в м. Краматорську та Слов'янську, на чию користь слід сплатити штраф та про порушення права на захист позивача в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, оскільки ці відомості не є обов'язковими реквізитами постанови у справі про адміністративне правопорушення, а про дотримання права на захист позивача свідчить надана позивачем копія оскаржуваною постанови, з якої не вбачається, що під час підписання постанови позивач заявляв будь-які клопотання з приводу порушення його прав.

Посилання в позовній заяві про керування позивачем вказаним автомобілем позивач пояснив технічною помилкою викладення обставин представником позивача під час складання позовної заяви. В даному випадку суд вважає, що це не має принципового правового значення з огляду на пояснення сторін в судовому засіданні, досліджені письмові докази.

Проте, в оскаржуваній постанові зазначено, що велась відеофіксація бодікам. АН00069.

Жодних доказів на підтвердження наявності здійснення відеофіксації зазначеного порушення суду не надано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд зазначає, що Законом України «Про національну поліцію» не визначено конкретного терміну зберігання відеозапису адміністративного порушення.

В свою чергу, відповідно до п. 7 Розділу XIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за 1408/27853, зафіксовані не в автоматичному режимі справи про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху підлягають зберіганню протягом трьох років. Матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото-, відеозапису чи кінозйомки, зберігаються в підрозділі в електронному вигляді протягом трьох місяців з дати фіксації порушення.

Отже, матеріали про порушення правил дорожнього руху, які були зафіксовані за допомогою відеозапису повинні зберігатись в електронному вигляді протягом трьох місяців з дати фіксації порушення, проте всупереч положенням вищенаведеної інструкції відеозапис не було збережено.

З позовної заяви та доводів позивача в судовому засіданні вбачається, що позивач заперечував проти прийняття оскаржуваної постанови та заявив про її подальше оскарження.

Отже, відповідач був повідомлений про подальше оскарження прийнятого рішення та в його інтересах було зберегти відеозапис встановленого порушення, як доказ у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, чого не було зроблено.

Згідно із п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі, - Правила), червоне світло світлофора забороняє рух.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З наданої суду постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10.02.2017 року по справі 243/477/17 вбачається, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом керування ОСОБА_1 22.01.2017 року о 01:35 року автомобілем Skoda SuperB, реєстраційний номер НОМЕР_1 та о 01:35 на перехресті вул. Торгова та вул. Шовковична у стані алкогольного сп'яніння - закрито, рішенням суду встановлено, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем в зазначений у постанові час не доведений.

Згідно приписів Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. (ст. 61) Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви відносно доведеності вини особи тлумачаться на його користь. ( стаття 62)

З доводів сторін та наданих суду доказів вбачається, що посадова особа поліцейський роти № 1 Управління патрульної поліції у м. Краматорську та Слов'янську Муратов М.М. вказані вимоги закону не виконав, виніс оскаржувану постанову без достатніх доказів вчинення з боку позивача адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В даному випадку судом вбачається, що оскаржувана постанова була винесена та вручена ОСОБА_1 22.01.2017 року, позивач звернувся до суду 31.01.2017 року, тобто строк звернення до суду позивачем не пропущений.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 100, 104, 159, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 Управління патрульної поліції у містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції Муратова Миколи Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 684680 від 22.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. (чотириста двадцять п'ять грн. 00 коп.)

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена та підписана у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв