Справа № 803/147/17
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Справа № 803/147/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Мачульський В.В.,

при секретарі судового засідання Сметані Т.В.,

за участю представників позивача Губара В.Є., Сороки Г.О., Савчук Т.П..,

представника відповідача Федорчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» (далі - позивач, товариство, ТзОВ «ВО «Ковельсільмаш») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 06 жовтня 2016 року №, від 19 січня 2017 року №№, .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням ДФС у Волинській області у період з 27 липня 2016 року по 02 вересня 2016 року проводилася планова виїзна перевірка ТзОВ «ВО «Ковельсільмаш» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року, за результатом якої складений акт від 09 вересня 2016 року №405/03-20-14-01/31533318.

У вказаному акті встановлені порушення:

- підпунктів 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.202, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2, 135.4, 135.5 статті 135, пунктів 137.4, 137.1 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла у період з 2013 по 2014 роки), Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», 15 «Дохід», 16 «Витрати» чим занижено доходи на загальну суму 748 001,00 грн і, як наслідок, податок на прибуток за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року на загальну суму 203 331 грн, в тому числі за 2015 рік в сумі 76 913,00 грн, за 2013 рік в сумі 126 418,00 грн;

- підпунктів 14.1.13, 14.1.36, 14.1.179, 14.1.202, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, статті 185, підпункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України за результатом чого у період з 01 січня 2013 року по 13 березня 2016 року занижено суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 101 738,00 грн, в тому числі за січень 2013 року - 975,00 грн, травень 2013 року - 328 грн, серпень 2013 року - 3124 грн, жовтень 2013 року - 4393 грн, листопад 2013 року - 13 159,00 грн, лютий 2014 року - 1739,00 грн, жовтень 2014 року - 2664,00 грн, листопад 2014 року - 43 673,00 грн, грудень 2014 року - 31 683,00 грн;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 75 703,00 грн, в тому числі за квітень 2013 року - 20 905,00 грн, червень 2013 року - 17 936,00 грн, липень 2013 року - 8352,00 грн, листопад 2013 року - 1071,00 грн, травень 2014 року - 311 грн, червень 2014 року - 812 грн,, серпень 2014 року - 1213 грн, вересень 2014 року - 2207 грн, жовтень 2014 року - 1390 гр, листопад 2014 року - 1380 грн, березень 2015 року - 16 041,00 грн, вересень 2015 року - 221 грн, жовтень 2015 року - 2167,00 грн, листопад 2015 року - 1517,00 грн;

- підпункту 2.11 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (із змінами та доповненнями), а саме здійснення видачі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів у розмірі 79 514,61 грн;

- підпунктів 3.1, 3.2 розділу 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (із змінами та доповненнями), а саме проведення позивачем готівкових розрахунків на загальну суму 117 896,62 грн без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів.

За результатом розгляду заперечень та адміністративної скарги платника податків (рішення ДФС від 21 грудня 2016 року №27561/6/99-99-11-01-01-25) ГУ ДФС у Волинській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

1) від 19 січня 2017 року №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 138 871,00 грн, з рахуванням штрафних санкцій у розмірі 20 099,00 грн;

2) від 19 січня 2017 року №, яким встановлено завищення відємного значення з податку на додану вартість на 97 311,00 грн;

3) від 06 жовтня 2016 року №, яким застосовано штрафну санкцію за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 123 756,04 грн.

Позивач не погоджується з вказаними висновками та рішеннями податкового органу з тих підстав, що підприємство реалізовувало готову продукцію нижче її собівартості у зв'язку з наявністю обґрунтованих економічних причин на те.

Крім того, вважає, що господарські операції з ТзОВ «Клесівські граніти» та ТзОВ «КПП-Інвест» є реальними та такими що створюють реальні правові наслідки, а доводи податкового органу в цій частині є помилковими.

Також вважає, що використані працівниками підприємства грошові кошти під звіт, які використовувалися для закупівлі продукції для виробничих потреб, не є проведенням готівкових розрахунків підприємством, а тому штрафна санкцій за неналежне проведення цих розрахунків не може бути застосована.

З наведених мотивів та підстав просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 06 жовтня 2016 року №, від 19 січня 2017 року №№, (а.с.12).

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях від 22 лютого 2017 року (т.1 а.с.83-85) та його представник у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з посиланням на правомірність висновків акту від 09 вересня 2016 року №405/03-20-14-01/31533318.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Волинській області у період з 27 липня 2016 року по 02 вересня 2016 року проводилася планова виїзна перевірка ТзОВ «ВО «Ковельсільмаш» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року, за результатом якої складений акт від 09 вересня 2016 року №405/03-20-14-01/31533318 (т.1 а.с.16-62).

У вказаному акті встановлені порушення:

- підпунктів 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.202, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2, 135.4, 135.5 статті 135, пунктів 137.4, 137.1 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла у період з 2013 по 2014 роки), Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», 15 «Дохід», 16 «Витрати» чим занижено доходи на загальну суму 748 001,00 грн і, як наслідок, податок на прибуток за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року на загальну суму 203 331 грн, в тому числі за 2015 рік в сумі 76 913,00 грн, за 2013 рік в сумі 126 418,00 грн (а.с.59);

- підпунктів 14.1.13, 14.1.36, 14.1.179, 14.1.202, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, статті 185, підпункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України за результатом чого у період з 01 січня 2013 року по 13 березня 2016 року занижено суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 101 738,00 грн, в тому числі за січень 2013 року - 975,00 грн, травень 2013 року - 328 грн, серпень 2013 року - 3124 грн, жовтень 2013 року - 4393 грн, листопад 2013 року - 13 159,00 грн, лютий 2014 року - 1739,00 грн, жовтень 2014 року - 2664,00 грн, листопад 2014 року - 43 673,00 грн, грудень 2014 року - 31 683,00 грн;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 75 703,00 грн, в тому числі за квітень 2013 року - 20 905,00 грн, червень 2013 року - 17 936,00 грн, липень 2013 року - 8352,00 грн, листопад 2013 року - 1071,00 грн, травень 2014 року - 311 грн, червень 2014 року - 812 грн,, серпень 2014 року - 1213 грн, вересень 2014 року - 2207 грн, жовтень 2014 року - 1390 гр, листопад 2014 року - 1380 грн, березень 2015 року - 16 041,00 грн, вересень 2015 року - 221 грн, жовтень 2015 року - 2167,00 грн, листопад 2015 року - 1517,00 грн;

- підпункту 2.11 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (із змінами та доповненнями), а саме здійснення видачі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів у розмірі 79 514,61 грн;

- підпунктів 3.1, 3.2 розділу 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 (із змінами та доповненнями), а саме проведення позивачем готівкових розрахунків на загальну суму 117 896,62 грн без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів.

Порушення в частині заниження валових доходів підприємства податковий органів обґрунтував тим, що ТзОВ «ВО «Ковельсільмаш» реалізувало готову продукцію за ціною нижчою за фактичну собівартість (т.1 а.с.18 зворот - 24).

Порушення в частині завищення валових витрат та податкового кредиту обґрунтовано нереальністю господарських операцій з ТзОВ «Клесівські граніти» та ТзОВ «КПП-Інвест» з огляду на численність суперечності у первинних документах (т.1 а.с.25 зворот - 29, 38).

Податковим органом встановлені також нереальність господарських операцій з іншими контрагентами, однак за результатом адміністративного оскарження (рішення ДФС від 21 грудня 2016 року №27561/6/99-99-11-01-01-25) операцій з цими контрагентами визнані реальними та винесені нові податкові повідомлення-рішення. З огляду на вищевикладене, суд розглядає по суті лише питання щодо реальності господарських операцій з ТзОВ «Клесівські граніти» та ТзОВ «КПП-Інвест» (т.1 а.с.69-76).

Порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 обґрунтовані тим, що підприємство порушило порядок проведення готівкових розрахунків, оскільки не вимагала від працівників надавати належні розрахунків документи (касові чеки, касові ордери тощо) на підтвердження використання готівкових коштів виданих під звіт для виробничих потреб (т.1 а.с.58 зворот - 59).

Податковим органом також встановлені інші порушення, однак вони не оскаржуються позивачем, а тому не є предметом даного судового розгляду.

За результатом розгляду заперечень та адміністративної скарги платника податків (рішення ДФС від 21 грудня 2016 року №27561/6/99-99-11-01-01-25) ГУ ДФС у Волинській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення (т.1 а.с.13-15):

1) від 19 січня 2017 року №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 138 871,00 грн, з рахуванням штрафних санкцій у розмірі 20 099,00 грн;

2) від 19 січня 2017 року №, яким встановлено завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на 97 311,00 грн;

3) від 06 жовтня 2016 року №, яким застосовано штрафну санкцію за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 123 756,04 грн.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 06 жовтня 2016 року № суд зазначає наступне.

Зі змісту пункту 2.11 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, (далі - положення №637) вбачається, що ним встановлено обов'язок здійснювати видачу готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання та обігу готівки» від 12 червня 1995 року №436/95 фінансові санкції у вигляді штрафу застосовуються, зокрема, за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів. Таким чином, штраф застосовується при порушенні порядку проведення готівкових розрахунків.

Як зазначено у пункті 1.2 Положення № 637 готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

На думку суду, у спірних правовідносинах має місце видача готівки працівникам під звіт, що не є платежем підприємства і не є готівковим розрахунком в розумінні норм даного Положення.

Таким чином, застосування до підприємства штрафу за порушення порядку проведення готівкових розрахунків у розмірі 117 896,62 грн є необґрунтованим та неправомірним, а податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 06 жовтня 2016 року № в цій частині слід скасувати.

Однак в іншій частині спірного рішення (видача готівки під звіт без звітування за попередньо видані кошти) суд вважає висновки податкового органу обґрунтованим, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання та обігу готівки» від 12 червня 1995 року №436/95 фінансові санкції у вигляді штрафу застосовуються, зокрема, за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

На думку суду, позивач не довів правомірність своїх дій в цій частині, а саме у видачі під звіт грошових коштів у розмірі 79 514,61 грн без звітування за раніше отримані кошти. Доводи позивач що кошти видавалася одночасно на відрядження та на виробничі не спростовує факту наявного та очевидного порушення.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 06 жовтня 2016 року № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 19 878,65 грн (25% від 79 514,61 грн), є правомірним, а в іншій частині - 103 877,39 грн є неправомірним та підлягає скасуванню.

Стосовно податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Волинській області від 19 січня 2017 року № , №, суд зазначає наступне.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України визначено, що База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, частину товарів позивач реалізував нижче собівартості.

Однак податковий орган, нараховуючи податкове зобов'язання з податку на додану вартість по таким операціям на підставі пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України не врахував, що ТзОВ «ВО «Ковельсільмаш» вже самостійно відобразило таке податкове зобов'язання, про що виписало відповідні податкові (т.1 а.с.88-95).

Крім того, у постанові Верховного суду України від 09 червня 2015 року №21-289а15, яка в силу вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою до застосування адміністративним судом, зроблений наступний правовий висновок.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК) як господарську діяльність у цьому Кодексі розуміють діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону № 334/94-ВР господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Як безпосередню участь слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК).

Наведені норми права дають підстави вважати, що у зв'язку з веденням господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюються вони на його власний ризик.

Таким чином, при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

Проаналізувавши доводи представника позивача та відповідача, враховуючи наявність економічно обґрунтованих причин, які виявилися у продажі застарілих основних засобів нижче балансової собівартості, суд вважає, що ці операції можуть бути віднесені до складу господарських.

Крім того, суд враховує, що у період здійснення вказаних господарських операцій позивач перебував у тяжкому фінансову становищі, що змушувало його залучати кредитні кошти для підтримання операційної діяльності підприємства (т.1 а.с.187-225).

Отже, оскільки позивач самостійно відобразив різницю між собівартість реалізованих товарів та ціною реалізації в складі податкового зобов'язання з податку на додану вартість, відсутні будь-які підстав для додаткового нарахування податковим органом валового доходу з податку на прибуток, адже, як вже зазначав суд, ці операції є господарськими та економічно обґрунтовані.

Тому, в цій частині суд вважає податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19 січня 2017 року № , № необґрунтованими та протиправними.

Крім того, підставою для винесення цих рішень (з врахуванням результатів адміністративного оскарження) стали доводи податкового органу про нереальність господарських операції з ТзОВ «Клесівські граніти» та ТзОВ «КПП-Інвест».

Оцінюючи реальність вищезазначених господарських операцій суд зазначає наступне.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22 вересня 2015 року №21-1359а15, яка в силу вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватися адміністративним судом.

Керуючись принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, проаналізувавши подані ТзОВ «ВО «Ковельсільмаш» первинні документи, оцінивши в сукупності пояснення позивача, а також доводи відповідача, суд дійшов висновку, що вказані операції мають реальний характер, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведений факт наявності податкової правосуб'єктності у позивача та його контрагента, господарської мети при придбанні товару, а під час судового розгляду був підтверджений рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Зокрема, статутна діяльність позивача та види господарської діяльності згідно КВЕД, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.101-109) відповідають змісту та суті господарських операцій, які були проведені з ТзОВ «Клесівські граніти» та ТзОВ «КПП-Інвест» - закупівля послуг та сировини для виробничих потреб.

Вказане підтверджує господарську мету при придбанні товару, яка полягає в отриманні прибутку.

Позивач має в наявності основні засоби та трудові ресурси, які дозволяють зберігати, перевозити та використовувати придбані товари, що не заперечує податковим органом.

Позивач надав всі первинні документи по цим господарським операціям, зокрема договори, додаткові угоди, акти приймання-передачі, специфікації, акти здачі-прийняття робіт, видаткові накладні, податкові накладні (т.2 а.с.101-250).

Вказані обставини, на думку суду, підтверджують податкову правосуб'єктність у позивача, тобто об'єктивну можливість здійснювати оспорювані господарські операції.

В свою чергу, наявність податкової правосуб'єктності у ТзОВ «Клесівські граніти» та ТзОВ «КПП-Інвест» підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого слідує, що ці контрагенти на момент здійснення господарських операцій були діючими юридичними особами (т.1 а.с.101-109).

Крім того, суд витребовував від податкового органу (т.1 а.с.79):

- судове рішення, якщо таке є, про припинення юридичної особи або про скасування державної реєстрації (установчих документів) з ТзОВ "Клесівській граніти" та ТзОВ "КПП-Інвест";

- судове рішення у кримінальній справі, якщо таке є, щодо фактів фіктивної діяльності ТзОВ "ВО "Ковельсільмаш", ТзОВ "Клесівській граніти" та ТзОВ "КПП-Інвест";

- інші докази, що підтверджують нереальність проведених позивачем господарських операцій з ТзОВ "Клесівській граніти" та ТзОВ "КПП-Інвест".

Будь-яких доказів, що спростовують податкову правосуб'єктність контрагента позивача, як то акти перевірки інших податкових органів, матеріали досудового розслідування та/або судові рішення за фактом фіктивного підприємництва, ГУ ДФС у Волинській області надано не було.

Саме лише посилання контролюючого органу на інформаційну базу АІС «Податковий блок», без здійснення фактичної перевірки обставин реальності суб'єкта господарювання шляхом проведення податкової перевірки та/або досудового розслідування, так само як наявність окремих недоліків у складених ТТН, на переконання суду не достатньо для твердження про відсутність податкової правосуб'єктності у ТзОВ "Клесівській граніти" та ТзОВ "КПП-Інвест".

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» з ТзОВ "Клесівській граніти" та ТзОВ "КПП-Інвест" є реальними, а податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19 січня 2017 року № , № є необґрунтованими та протиправними.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме шляхом прийняття постанови якою:

- визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 06 жовтня 2016 року № в частині застосування штрафної санкції за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 103 877,39 грн (сто три тисячі вісімсот сімдесят сім гривень тридцять дев'ять копійок).

- визнає протиправним та скасовує податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19 січня 2017 року №№, .

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов частково, тобто з загальної суми винесених податкових повідомлень-рішень 380 037,04 грн визнає протиправним та скасовує 360 158,39 грн, що становить 94,77 %, тому суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід пропорційно присудити судовий збір, сплачений за подання даного позову, що становить 5 402,42 грн (т.1 а.с.2).

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 06 жовтня 2016 року № в частині застосування штрафної санкції за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 103 877,39 грн. (сто три тисячі вісімсот сімдесят сім гривень тридцять дев'ять копійок).

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 19 січня 2017 року № та №.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, м. Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39400859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» (45007, Волинська обл., м. Ковель, вул. Варшавська, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 31533318) судовий збір у розмірі 5 402,42 грн. (п'ять тисяч чотириста дві гривні сорок дві копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлений до 07 березня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський