Справа № 563/121/17
Суддя: Опришко П. З.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 563/121/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 м.Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Опришка П.З.

при секретарі судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Корець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити дію,-

встановив:

08 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просить визнати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення виплати призначеної пенсії протиправним та зобовязати здійснити перерахування та виплату пенсії за вислугу років, розрахованої у відповідності до законодавства з 01 квітня 2015 року, довічно.

Ухвалою суду від 06.03.2017 року позовні вимоги позивача за період з 1 квітня 2015 року по 08 серпня 2016 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В обгрунтуванні позовних вимог зазначає, що дії головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо невиплати йому з квітня 2015 року пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є протиправними та такими, що суперечать нормам Конституції України та статті 1 протоколу Європейської конвенції з прав людини (право вільно володіти своїм майном).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просив задовольнитити позов.

В судове засідання представник відповідача не з'явився. Подав заперечення в якому просить проводити засідання без участі його представника. В запереченні зазначає, що в позові слід відмовити, оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йому виплачуватись не повинна. Аналогічно відповідач вважає, що з 1 січня 2016 року пенсія позивачу також виплачуватись не повинна, оскільки він працює на посаді, яка передбачена Законом України «Про державну службу». Також зазначає, що з 20.12.2016 по 31.12.2016 позивачу відновлено виплату пенсії і в зазначений період ОСОБА_1 отримав 723.67 грн. пенсії. Крім того, з 01.01.2017 по 31.12.2017 року виплату пенсії позивачу тимчасово припинено, оскільки він займає посаду державної служби. визначену Законом України "Про державну службу".

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Рівненській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01 квітня 2015 року позивачу припинено нарахування та виплату пенсії.

11 січня 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області з проханням повідомити про причини невиплати йому з 1 червня 2015 року пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та з вимогою виплатити пенсію за період з 01 червня 2015 року.

Згідно відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області від 17 січня 2017 року №І-557/07.1-15, встановлено, що з 02 жовтня 2010 року заявнику призначено пенсію за вислугу років, яка в даний час обраховується за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до пункту 4 статтю 54 Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку) Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дію пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», з пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. В подальшому пенсія не виплачувалася також з мотивів викладених у листі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплату призначеної пенсії припинено на період дії даної норми або до звільнення з займаної посади.

Згідно дослідженого в судовому засіданні посвідчення № від 16.11.2010 року виданого Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років.

Згідно службового посвідчення №МРВ000014 від 24.09.2012 року, з 20 серпня 2012 року позивач працює в управлінні Державної міграційної служби України в Рівненській області. На даний час - завідувач Корецького районного сектору УДМС України у Рівненській області. Дана посада віднесена до категорії посад державних службовців.

З 01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, відповідно до якого у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзаци другий і третій викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Цим же законом були внесенні зміни також в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, які полягали в тому, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Отже, припинення особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2016 року на відміну від положення, яке діяло у 2015 році, законодавець не повязує з можливістю в подальшому призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за спеціальними законами.

З огляду на вказане з 01.01.2016 року пенсія позивачу не виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням КСУ від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Оскільки Рішення КСУ набирає чинності в момент проголошення і визнає відповідні норми законодавства неконституційними саме з часу прийняття, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії та зобов'язання відновити її виплату з 20.12.2016 року до 31.12.2016 року включно є підставними. Разом з тим, як свідчать заперечення Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу у період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року було відновлено виплату пенсії і він отримав 723.67 грн.

В судому засіданні судом з'ясовано, що пенсійним органом позивачу на його картковий рахунок дійсно було перераховану пенсійну виплату в розмірі 723.67 грн.

З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, згідно якого частину першу статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: "Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються".

Таким чином вимоги позивача за період з 01.01.2017 року по дату звернення до суду з позовом також задоволенню не підлягають з огляду на вказані норми законодавства, які є чинними та неконституційними не визнані.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того суд щодо вимог про перерахунок та виплату пенсії довічно зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз цієї процесуальної норми дає підстави вважати, що адміністративний суд не може розглядати спір щодо правовідносин між позивачем та суб'єктом владних повноважень, які ще не настали, та зобов'язувати суб'єкта владних повноважень діяти у майбутньому певним чином. Адміністративний суд лише перевіряє вже вчинені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень на предмет їх відповідності нормам матеріального права.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відтак в задоволенні позову в частині неправомірності відмови у поновлені виплати пенсії з 08.08.2016 року і довічно слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору не належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 69-71, 159-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання перерахувати та виплатити пенсію за період з 08 серпня 2016 року і довічно - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корецький районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя: Опришко П.З.

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2017 року