Справа № 807/1399/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 р. Справа № 876/421/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження, в якому просив визнати неправомірним рішення про відмову йому у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб та зобов`язання нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2016 рік у розмірі 5 643,95 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що позивач проходить військову службу за контрактом та перебуває на грошовому забезпеченні у відповідача на посаді оперативного чергового відділу оперативного чергування Центру контролю космічного простору Західного центру радіотехнічного спостереження. Зокрема, позивач зазначив, що відповідач є державною бюджетною установою і структурним підрозділом Державного космічного агентства України. 21.07.2016 року, позивачем було подано рапорт відповідачу з проханням про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, однак у виплаті даної винагороди йому було відмовлено, про що було повідомлено відповіддю начальника ЗЦРС від 02.09.2016 року за №531/8. Окрім цього, позивач наголошував, що він є військовослужбовцем Збройних сил України, відрядженим для подальшого проходження служби до Державного космічного агентства України з метою виконання завдань оборонного характеру. Позивач в позовних вимогах також зазначив, що порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначений розділом XXXIII «Правила виплати матеріальної допомоги» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, у відповідності до якої зазначена допомога виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченої в кошторисі Міністерства оборони України та на даний час розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань складає 100% щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, позивачем також було зазначено про те, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини (начальника установи).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Західному центрі радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України, що підтверджується контрактом, укладеним між позивачем та Міністерством оборони України від 02 березня 2012 року (а.с. 14-15).

21.07.2016 року позивач звернувся до Західного центру радіотехнічного спостереження з проханням про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, про що зазначено у рапорті від 21 липня 2016 року (а.с. 7).

Західним центром радіотехнічного спостереження позивачу надано відповідь, згідно листа начальника центру ОСОБА_2 від 02.09.2016 року №531/8 (а.с. 8), яким у виплаті матеріальної допомоги позивачу відмовлено.

Зокрема, в листі було зазначено, що згідно із Постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Ні кошторисом на утримання ЗЦРС у 2016 році, ні штатним розписом ЗЦРС на 2016 рік коштів на виплату матеріальної допомоги не передбачено.

Незаконність, на думку позивача, рішення про відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, і стала підставою для звернення до суду з позовом щодо її виплати.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки штатним розписом Західного центру радіотехнічного спостереження на 2016 рік кошти не передбачені, асигнування на виплату відсутні, відтак у відповідача відсутні правові підстави виплачувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, а виплата такої допомоги є правом, а не обов`язком роботодавця.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон).

У відповідності до статті 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністра оборони України від 02.02.2007 року був відряджений до Державного космічного агентства України для виконання програм оборонного призначення із залишення на військовій службі та з того моменту проходить військову службу в Західному центрі радіотехнічного спостереження Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України. Зокрема, це підтверджується довідкою про відрядження до Державного космічного агентства України № 117 від 08.09.2016 року, а також записом у послужному списку ОСОБА_1 .

Також позивач проходить військову службу у державній бюджетній установі, а не у Міністерстві оборони України та має особливий статус військовослужбовець, відряджений до державних органів для проходження військової служби.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби.

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

З матеріалів справи видно, що штатним розписом Західного центру радіотехнічного спостереження на 2016 рік, затвердженим головою Державного космічного агентства України 17.05.2016 року (а.с. 29-31), виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не передбачена (а.с. 31, зворот).

Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки штатним розписом Західного центру радіотехнічного спостереження на 2016 рік кошти не передбачені, асигнування на виплату відсутні, відтак у відповідача відсутні правові підстави виплачувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі №807/1399/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 06.03.2017 року.