Справа № 127/2962/17
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/2962/17
Провадження № 2-а/127/284/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу №127/2962/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій в частині встановлення щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування строку роботи на прокурорських посадах - неправомірними, зобов'язання зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання часу роботи на прокурорських посадах, зобов'язання відповідача призначити довічне грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Верховної Ради України №3740-XII від 17.12.1993р. позивача обрано на посаду судді Вінницького обласного суду, до обов'язків судді він приступив 4 січня 1994 року. До цього часу позивач з 01.11.1981 року працював на посадах стажиста, помічника прокурора м. Жмеринки, прокурора відділу прокуратури Вінницької області до моменту обрання на посаду судді. Рішенням Вищої ради юстиції України №3166/0/15-16 від 8 грудня 2016 року позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Управлінням пенсійного фонду України у м. Вінниці призначено позивачу довічне утримання судді у відставці в розмірі 84% заробітку і зараховано лише «чистий» стаж на посаді судді - 22 роки 11 місяців 12 днів, при цьому стаж роботи на прокурорських посадах - 12 років, не зараховано.

23 січня 2017 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою про невірне нарахування йому грошового утримання та проведення перерахунку у розмірі 90% заробітної плати у зв'язку з тим, що стаж роботи позивача із врахуванням стажу роботи на посаді судді, часу роботи на прокурорських посадах, половини терміну навчання у вищому навчальному закладі у сукупності значно перевищує необхідні 25 років та дає право на призначення щомісячного грошового утримання у максимальному розмірі 90% заробітної плати працюючого судді, а не 84% як це визначено відповідачем.

Однак, звернення позивача відповідачем залишено без задоволення, про що ним отримано відповідь листом №13/с-1 від 03.02.2017р.

Позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на прокурорських посадах та здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивача у розмірі 90% відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- виплатити заборгованість по призначеному позивачу довічному грошовому утриманню, що утворилась внаслідок зменшення грошового утримання у зв'язку із невірним визначенням стажу роботи на посаді судді з 15.12.2016р. на день виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 13 лютого 2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

28 лютого 2017 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач зазначив, що з 15.12.2016р. позивачу, за його заявою, було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, що складає 26611,20 грн. Загальний страховий стаж позивача склав 39 років 11 місяців 10 днів, в тому числі на посадах судді 22 роки 11 місяців 12 днів. На думку відповідача, до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення довічного грошового утримання, зараховується стаж роботи на посаді суддів України, арбітра арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді прокурора.

З урахуванням положень статті 183-2 КАС України, за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення проти позову суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача, з 01.11.1982 року по 24.05.1987 року ОСОБА_1 працював помічником прокурора м. Жмеринка, а з 25.05.1987р. по 03.01.1994р. - прокурором відділу прокуратури Вінницької області.

В подальшому, з 04.01.1994р. по 08.12.2016р. позивач працював суддею апеляційного суду Вінницької області.

Рішенням Вищої ради юстиції України №3166/0/15-16 від 8 грудня 2016 року позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови апеляційного суду Вінницької області від 14.12.2016 р. №107/2-07к, позивача виведено зі складу суддів апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до розрахунку апеляційного суду Вінницької області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.12.2016р. №2-41/2016, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 36 років 6 місяців 08 днів, з яких 11 років 2 місяці 4 днів - час роботи на прокурорських посадах (з 01.11.1982 року по 24.05.1987 року - помічник прокурора м. Жмеринка та з 25.05.1987р. по 03.01.1994р. - прокурор відділу прокуратури Вінницької області).

15 грудня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду в м. Вінниці з заявою про призначення довічного грошового утримання, до якої додав всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання, в тому числі й згаданий розрахунок апеляційного суду Вінницької області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.12.2016р. №2-41/2016 та подання голови апеляційного суду Вінницької області від 14.12.2016р. №2-41/41/2016 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, яке відображено у протоколі №14822 від 20.12.2016р., позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотки грошового утримання судді з 15 грудня 2016 року, тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (22 роки 11 місяців 12 днів).

23 січня 2017 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою про невірне нарахування йому грошового утримання та проведення перерахунку у розмірі 90% заробітної плати, однак листом №13/с-1 від 03.02.2017р. відповідачем відмовлено позивачу в задоволенні його заяви.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді прокурора, а саме з 01.11.1982 року по 24.05.1987 року на посаді помічника прокурора м. Жмеринка та з 25.05.1987р. по 03.01.1994р. - на посаді прокурора відділу прокуратури Вінницької області, та як наслідок призначення позивачу довічного утримання у меншому розмірі, ні ж встановлено законом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року N2862-XII (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, чинної до 31.07.2010р., до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому

арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки на момент обрання ОСОБА_1 суддею апеляційного суду Вінницької області (04.01.1994р.) та на момент набрання чинності Закону №2453-VI була чинною норма частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих, то з урахуванням пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, період роботи позивача з 01.11.1982 року по 24.05.1987 року на посаді помічника прокурора м. Жмеринка та з 25.05.1987р. по 03.01.1994р. - на посаді прокурора відділу прокуратури Вінницької області, підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

- 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

- 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, положеннями частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, на час звільнення позивача у відставку чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Однак, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

В свою чергу, Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, з урахуванням наведеного слідує висновок, що зміни в законодавстві, які обмежують позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих, не можуть бути застосовані до позивача.

Крім того, у статті 141 Закону №2453 до внесення змін Законом №213, тобто у редакції Закону №192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням стажу роботи на посаді прокурора, складає 34 роки 1 місяць 9 днів (22 роки 11 місяців 5 днів - стаж роботи судді + 11 років 2 місяці 4 днів - стаж роботи прокурором = 34 роки 1 місяць 9 днів), то враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, щомісячне довічне утримання ОСОБА_1 має становити 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. (80% - за стаж роботи 20 років + по 2% за кожен рік роботи понад 20 років, але не більше 90%)

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурора, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на відставку судді та одержання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на прокурорських посадах з 01.11.1982 року по 03.01.1994р. та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 15.12.2016р. перерахунок та виплату довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України у місті Вінниці.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Обґрунтовуючи витрати на правову допомогу, позивачем надано квитанцію №8 від 10.02.2017р.. яка видана адвокатом адвокатського об'єднання «Вінницька обласна колегія адвокатів» Слободян А.В., про сплату 3000,00 грн. за складання позовної заяви.

Однак, виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу: - у судовому засіданні; - під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; - під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З матеріалів справи слідує, що розгляд справи здійснено суддею в порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, з матеріалами справи адвокат Слободян А.В. не знайомилася, інших процесуальних дій, в тому числі за участю адвоката Слободян А.В., судом не вчинялося.

Таким чином, витрати позивача на правову допомогу складаються виключно зі складання адміністративного позову.

При цьому, позивачем не надано та матеріали справи не містять розрахунку погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Такий розрахунок правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на виконання цього виду послуги, при цьому компенсації підлягає сума витрат за годину роботи, що не перевищує 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати.

Отже, враховуючи відсутність розрахунку погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, суд позбавлений можливості визначити граничний розмір витрат на правову допомогу, який підлягає компенсації, а відтак понесенні позивачем витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 90, 94, 159-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на відставку судді та одержання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на прокурорських посадах з 01.11.1982 року по 03.01.1994р. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 15.12.2016р. перерахунок та виплату довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 640,00 грн. (шістсот сорок) судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: