Справа № 622/9/17
Суддя: Шабас О. С.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/9/17

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 року смт.Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Шабас О.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, -

В С Т А Н О В И В:
06 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 25 протоколу №86 від 07.10.2016 року комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України; визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення у місячний строк після надходження документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…», затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року; визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів позивача на доопрацювання; зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року; зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 26.10.1980 року по 12.01.1983 року він проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан. У 1982 році він отримав поранення (контузія головного мозку), пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність. На підставі положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, відповідними документами про призначення йому виплати одноразової грошової допомоги, однак отримав відмову. Не погодившись з такими діями ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернувся до суду. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року по справі №820/2569/16, яка набрала законної сили, його позовні вимоги були задоволені: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає в непопаданні в 15-дений строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги»; зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України висновок та всі передбачені до нього документи щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги», що оскаржувалася Харківським обласним військовим комісаріатом в апеляційному порядку, та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду була залишена без змін. Після цього необхідні документи були направлені ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу Міністерства оборони України. Рішенням відповідача від 07.10.2016 року протокол №86 п.25 документи позивача ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання, питання по суті не вирішено. Невиплата позивачу належної йому одноразової грошової допомоги позбавляє його можливості реалізувати своє право на соціальний захист, передбачений ч. 1 ст. 46 Конституції України, що слугувало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження та письмові пояснення по суті позовних вимог, відповідно до яких просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Міністерства Оборони України, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, у судове засідання не з`явився, подав письмові заперечення, в яких просив залучити до участі у даній справі в якості належного відповідача Адміністрацію Державної прикордонної служби України, у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України просив відмовити, посилаючись на те, що позивач проходив в період з 26.10.1980 року по 12.01.1983 року дійсну строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР у складі військової частини НОМЕР_1 та приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. У зв`язку із чим вважає, що обов`язок із призначення та виплати одноразової грошової допомоги відноситься до правонаступника останнього - Адміністрації Державної прикордонної служби України. Також зазначив, що позивач невірно застосовує норми матеріального права, оскільки, на думку представника відповідача, з урахування інформації, наданої Міністерством охорони здоров`я, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК, яка у ОСОБА_1 мала місце 30.05.2012 року, тобто до внесення змін до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовці та членів їх сімей» та прийняття постанови КМУ «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» № 975 від 25.12.2013 року, на які власне і посилається ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах. Крім того, представник відповідача наголошує, що для призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до законодавства, що було чинним на момент первинного огляду МСЕК ОСОБА_1 станом на 30.05.2012 року (постанова КМУ «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» № 499 від 28.05.2009 року) необхідною умовою було настання інвалідності в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, а ніяк не настання інвалідності після більше як двадцяти років після звільнення зі служби. Також у своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що позивачем ОСОБА_1 не подано повний пакет документів для призначення одноразової грошової допомоги, а саме, у відповідності до постанови КМУ № 499 від 28.05.2009 року відсутня копія документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Водночас, представник відповідача наголошує, що дії (бездіяльність) Міноборони України щодо надсилання документів позивача ОСОБА_1 на доопрацювання не можуть бути неправомірними, оскільки не є юридично значимими, не встановлюють ніяких вимог чи обов`язкових правил поведінки для позивача, а зобов`язання встановлене для Міноборони рішенням суду надати у 30 денний термін звіт про виконання судового рішення буде незаконним, оскільки звужуватиме права відповідача, якому вказаний термін надається для прийняття рішення про виплату, а не на саму виплату. Також представником відповідача була надана до суду письмова заява, відповідно до якої він просив розгляд справи проводити за їхньої відсутності із урахуванням вказаних письмових заперечень, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки визначене ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи і дотримання вказаного завдання є обов`язковим в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, то з огляду на приписи ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Положеннями статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 26.10.1980 року по 12.01.1983 року проходив строкову військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан.

Вказане, зокрема, підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 Дергачівським районним військовим комісаріатом Харківської області 26.10.1980 року.

Під час проходження строкової військової служби у Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_1 29.08.1982 року отримав множинні вогнепальні осколкові поранення волосистої частини голови та правого надбрів`я, ЗЧМТ (контузію).

Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_2 №149/ж від 21 лютого 2012 року зазначені поранення у ОСОБА_1 могли бути отримані в період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан у 1982 році.

За змістом протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 28 лютого 2012 року N 309, поранення (контузія), захворювання у ОСОБА_1 є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

30 травня 2016 року позивач повторно пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було визначено II групу інвалідності з 01.06.2016 року, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що свідчить довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №444238.

ОСОБА_1 , вважаючи, що отримав право на одноразову грошову допомогу звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності, яка пов`язана з отриманням контузії під час виконання обов`язків військової служби, у відповідності до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - постанова КМУ від 25.12.2013 року №975). Однак, на своє звернення отримав формальну відмову від ІНФОРМАЦІЯ_2 , що слугувало підставою для звернення останнього до суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі №820/2569/16 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…" та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України висновок та всі передбачені до цього документи щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…".

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 , не погодившись із судовим рішенням подав апеляційну скаргу до Харківського апеляційного адміністративного суду, в якій просив скасувати постанову Харківського обласного адміністративного суду від 30.05.2016 року, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року у справі №820/2569/16 апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_2 залишена без задоволення, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року по справі № 820/2569/16 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишена без змін.

На виконання рішення суду та в порядку, передбаченому п. 13 постанови КМУ від 25.12.2013 р. №975, ІНФОРМАЦІЯ_1 направив висновок та документи позивача до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги.

Однак, відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.10.2016 року №86 п.25 вирішено повернути подані документи ОСОБА_1 для дооформлення.

Вирішуючи спір суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.91 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі-Закон), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно п. п. 4 п. 2 ст. 16 вказаного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ст. 23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до п. 13 вказаного Порядку, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року N 21-446а14 та від 21.04.2015 року N 21-135а15, і суд в силу ст. 244-2 КАС України, не знаходить правових підстав для залишення при розв`язанні спору поза увагою правових позицій ВСУ в даних судових актах.

Таким чином судом встановлено, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло з моменту встановлення інвалідності. Законодавцем не пов`язано наявність довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності з настанням або відсутністю права на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, у разі повторного огляду МСЕК.

Відтак враховуючий, що в даний час повторний висновок МСЕК від 30.05.2016 року, що, в редакції закону на момент видачі довідки, надає, позивачу право на отримання одноразової грошової допомоги є дійсним, обмеження щодо їх кількості або пріоритету дії раніше виданої довідки закон не містить, відтак у Міністерства оборони не було підстав для повернення документів позивача щодо призначення грошової допомоги на доопрацювання.

Щодо доводів відповідача про відсутність обов`язку розглянути документи та призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , оскільки позивач проходив військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 року №К/800/40725/15.

Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п.1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року "Про військові формування на Україні", Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про правонаступництво України", органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що на підтвердження проходження військової служби позивачем надано військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я ОСОБА_1 Дергачівським районним військовим комісаріатом Харківської області 26.10.1980 року, а також засіданням Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії, які є дійсними.

Суд зазначає, що призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби відбувалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства, ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 .

За таких підстав, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25.12.2013 року №975, суд дійшов висновку про те, що з боку відповідача наявна протиправність, яка полягає у поверненні документів ОСОБА_1 на доопрацювання та у відмові в призначенні одноразової грошової допомоги, і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про залучення до участі у справі в якості належного відповідача Адміністрацію Державної прикордонної служби України, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.1, 3 ст.52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Отже, оскільки судом встановлено, що за даним адміністративним позовом має відповідати Міністерство оборони України, зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, суд вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За змістом цієї процесуальної норми слідує, що зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком. Оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач в подальшому має намір не виконувати рішення суду, тому вищевказана вимога задоволенню не підлягає.

Розгляд даної справи здійснюється у порядку письмового провадження у відповідності до положень п. 10, ч. 1 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС України, відповідно до яких: письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом; скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 8 та 19 Конституції України, ст. ст. 3, 7-11, 94, 158-163, 1832, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності, дії та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати п. 25 протоколу №86 від 07.10.2016 року комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів позивача на доопрацювання.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Золочівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. С. Шабас