Справа № П/811/865/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2017 рокусправа № П/811/865/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі №811/865/16 за позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

14 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову від 15.09.2014 року ВП №33934331, видану головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (ОСОБА_4) про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року по справі ОСОБА_2 №65511/10 щодо виконання рішень національного суду, а саме: постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що постанова від 15.09.2014 року ВП №33934331 державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби прийнята в порушенням вимог чинного законодавства, оскільки боржником по виконавчому провадженню не було в повному обсязі виконано рішення судів про поновлення на роботі позивача, відтак передчасним є закінчення виконавчого провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року по справі ОСОБА_2 №65511/10 щодо виконання рішень національного суду, а саме: постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову від 15.09.2014 року ВП №33934331, видану головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (ОСОБА_4) про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року по справі ОСОБА_2 №65511/10 щодо виконання рішень національного суду, а саме: постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було отримано службову записку про стан виконання рішень Європейського суду з прав людини у справі «Харук і 115 інших заяв проти України». 12.08.2014 року державним виконавцем відділу примусових виконань Державної виконавчої служби України було направлено до виконавчого комітету Світловодської міської ради вимогу повідомити відділ про повне або часткове виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. Згідно листа Світловодської міської ради Кіровоградської області зобовязання щодо поновлення позивача на посаді заступника начальника управління економіки та розвитку міста виконавчого комітету світловодської міської ради завідуючої відділом економічного розвитку, комунальної власності та приватизації з 10 січня 2006 року виконане, до листа було додано копію розпорядження №268-к від 30.08.2007 року про поновлення на роботі. Відповідач зазначає, що державним виконавцем було зясовано, що рішення про поновлення позивача на роботі виконано в повному обсязі, тому обґрунтовано прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року по справі ОСОБА_2 №65511/10 щодо виконання рішень національного суду, а саме: постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала у виконавчому комітеті Світловодської міської ради на посаді заступника начальника управління економіки та розвитку міста завідувачем відділу економічного розвитку, комунальної власності та приватизації, проте відповідним наказом від 10.01.2006 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штату) (а.с.26).

Не погоджуючись з таким звільненням ОСОБА_3М звернулась до суду із позовом про поновлення на посаді.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано розпорядження Виконавчого комітету Світловодської міської ради №5-К від 10.01.2006 року "Про звільнення ОСОБА_2 нечинним", поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління економіки та розвитку міста виконавчого комітету Світловодської міської ради завідуючої відділом економічного розвитку міста виконавчого комітету Світловодської міської ради завідуючої відділом економічного розвитку, комунальної власності та приватизації з 10.01.2006 року; стягнуто з Виконавчого комітету Світловодської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13325,00 грн. та відшкодовано моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (а.с.18-21).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року, постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009р. залишено без змін (а.с.22).

Вищим адміністративним судом України 21.03.2013 р. винесено ухвалу, якою постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2009 року залишено без змін (а.с.23).

26.07.2012 року Європейським судом з прав людини прийнято остаточне рішення у справі Хартук та інші проти України (заява №703/05 та 115 інших заяв), яким об'єднано заяву позивача №65511/10 та 115 інших заяв, поданих проти України іншими заявниками (а.с.81-102).

У додатку 2 до рішення Європейського суду з прав людини у справі Хартук та інші проти України наведено заяву ОСОБА_2 від 27.10.2010 р. №65511/10.

Згідно з резолютивною частиною рішення Європейського суду з прав людини, держава Україна зобов'язана сплатити заявнику, у тому числі позивачу, 1500 євро справедливої сатисфакції, які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Крім того, держава Україна зобов'язана виконати постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009р. у справі №2-а 11/09, тривале невиконання якої було для позивача підставою для звернення до Європейського суду з прав людини.

17.08.2012р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33934331 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини №65511/10 від 26.07.2012р. (а.с.108)

У свою чергу, 15.09.2014 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України ОСОБА_4 при виконанні рішення Європейського суду з прав людини №65511/10 від 26.07.2012р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №65511/10 від 26.07.2012р. (а.с.17)

Вважаючи зазначену постановою державного виконавця від 15.09.2014 року протиправною позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що висновки ДВС України, викладені в постанові від 15.09.2014 року ВП №33934331 про закінчення виконавчого провадження у звязку з його фактичним виконанням є безпідставними, а тому позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР (надалі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людині в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст..1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ст.2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно із приписами ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України

Статтею 17 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей передбачених ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У відповідності до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» порядок виконання рішень Європейського суду з прав людини визначеного цим законом, а також ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно із приписами ст. 5 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стислий виклад Рішення Стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим суб'єктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду

про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Відповідно до ст. 10 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» З метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції; б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення системної проблеми та її першопричини, встановленого рішенням Суду, щодо інших осіб (виправлення порушеного права).

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Згідно із приписами ст. 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов'язані: а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру;б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру; в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва; г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

Обов'язковість виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України встановлено статтею 2 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 49 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію заборгованості. встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу та полягає в примусовому виконані судового рішення, зокрема й рішення Європейського суду з прав людини, яке здійснюється органами державної виконавчої служби. В свою чергу, виконання рішення Європейського суду з прав людини, зокрема, охоплює виконання заходів індивідуального характеру, які можуть полягати в покладенні на державу обовязку виконання рішення національних судів, як способу відновлення порушених прав особи. В такому випадку закінчення виконавчого провадження може мати місце в разі виконання рішення суду, зокрема, в частині забезпечення фактичного та повного виконання рішень національних судів, або з інших підстав визначених ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як вбачається з резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини, держава Україна зобов'язана сплатити позивачу 1500 євро справедливої сатисфакції, які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Також, держава Україна зобов'язана виконати постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. у справі №2-а 11/09, тривале невиконання якої вже було для позивача підставою для звернення до Європейського суду з прав людини.

В свою чергу, згідно спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2014р., державний виконавець дійшов висновку про можливість закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно за виконавчим документом та відповідно до інформації наданої Виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області рішення національних судів боржником виконано фактично у повному обсязі (а.с.17).

Між тим, згідно листа від 26.08.2014 р. №01-08/26/1 адресованого головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 вбачається, що Виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області повідомляє державного виконавця про часткове виконання постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2009 р. у справі №2-а 11/09, а саме: Виконавчим комітетом в повному обсязі сплачено ОСОБА_2 стягнутий вказаною постановою середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду (а.с.130).

У вказаному листі зазначено, що поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління економіки та розвитку міста виконавчого комітету Світловодської міської ради завідуючої відділом економічного розвитку, комунальної власності та приватизації з 10.01.2006 року на підставі постанови Світловодського міськрайонного суду від 27.03.2009 року, Виконавчий комітет Світловодської міської ради не має можливості, оскільки названа посада відсутня у структурі Виконавчого комітету Світловодської міської ради.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України від 20 липня 2004 року зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням вищенаведеного погоджується із висновоком суду першої інстанції, що відповідачем не перевірено виконання рішення національних судів в рамках проведення дій з виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині забезпечення виконання заходів індивідуального характеру та безпідставно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2014 р., на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновнку, що відповідач при проведенні виконавчих дій щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року у справі Хартук та інші проти України (заява №703/05 та 115 інших заяв), діяв не у межах та не у спосіб, передбачений Законом України Про виконавче провадження, що призвело до фактичного невиконання в повному обсязі рішення суду, винесеного відносно ОСОБА_2.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги з приводу здійснення необхідних дій державним виконавцем щодо виявлення факту виконання боржником рішення суду, є необґрунтованими оскільки враховуючи основну мету виконавчого провадження виконання рішення суду, зясування дійсних обставин щодо стану виконання рішення суду здійснюються державним виконавцем з метою вирішення питання щодо проведення відповідних дій для виконання рішення суду або вирішення питання про можливість закінчення виконавчого провадження, а не для отримання від боржника загальної інформації в письмовій формі. Лише достовірна інформація отримана державним виконавцем щодо фактичного та повного виконання боржником рішення суду є безумовною обставиною для закінчення виконавчого провадження в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи факт неналежного виконання державним виконавцем дій по виконавчому провадженню з примусового виконання рішення суду, які призвели до прийняття передчасної постанови про закінчення виконавчого провадження та порушення конституційного права особи на ефективний судовий захист свого порушеного права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо достатності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку , що постанова суду є законною та обґрунтованою, прийнятою із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права а підстави для її зміни або скасування відсутні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі № 811/865/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко