Справа № 539/4036/16-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 р.Справа № 539/4036/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017р. по справі № 539/4036/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Лубенського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача по нарахуванню та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязати зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці 1 рік 11 місяців 25 днів проходження строкової військової служби у рядах ОСОБА_2, половину строку навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 01 рік 11 місяців, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого 08 років 01 місяць 07 днів, здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 14.09.2016 року з врахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017 року по справі № 539/4036/16-а позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази та матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно рішення Полтавської обласної ради народних депутатів від 21.01.1993 року позивач був обраний суддею Лубенського районного суду.

Згідно Постанови Верховної Ради України від 05.06.2003 року був обраний на посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області безстроково.

За Указом Президента України від 15.03.2004 року № 328/2004 року Лубенський міський суд ліквідовано та утворено Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в якому позивач продовжував працювати.

Позивач звільнений з посади судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відповідно до Постанови Верховної ради України № 1515-VIII від 08.09.2016 року «Про звільнення суддів» та наказу голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку.

19.09.2016 року відповідачем призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи 23 роки 7 місяців 24 дні. При цьому не було враховано до відповідного стажу роботи суддею час проходження військової служби з 09.11.1978 року по 03.11.1980 року (1 рік 11 місяців 25 днів) та половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а саме в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981року по 01.07.1985 року ( 3 роки 10 місяців 50%= 01 рік 11 місяців).

Крім того в період з 21.12.1985 року по 21.01.1993 року працював в органах внутрішніх справ на посаді слідчого.

07.12.2016 року позивач звернувся із заявою до Лубенського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зарахування до стажу судді термін строкової служби в Збройних Силах та половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського, та службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого та призначити щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% на що 07.12.2016 року отримав відмову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач відповідно рішення Полтавської обласної ради народних депутатів від 21.01.1993 року був обраний суддею Лубенського районного суду.

Згідно до Постанови Верховної Ради України від 05.06.2003 року був обраний на посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області безстроково.

Указом Президента України від 15.03.2004 року № 328/2004 року Лубенський міський суд ліквідовано та утворено Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в якому продовжував працювати.

Звільнений з посади судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відповідно до Постанови Верховної ради України № 1515-VIII від 08.09.2016 року «Про звільнення суддів» та наказу голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2016 року у звязку з поданням заяви про відставку (а.с. 11-15).

Позивачу 14.09.2016 року відповідачем призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи 23 роки 7 місяців 24 дні. При цьому відповідачем не було враховано до відповідного стажу роботи суддею час проходження ним військової служби з 09.11.1978 року по 03.11.1980 року (1 рік 11 місяців 25 днів) та половина його строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а саме в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року 01 рік 11 місяців та проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого 08 років 01 місяць 07 днів.

07.12.2016 року звернувшись із заявою до Лубенського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зарахування до стажу судді термін строкової служби в Збройних Силах, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського та призначити щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%, позивачу 07.12.2016 року було відмовлено в звязку з тим, що Указ Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 яким було передбачено, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження військової служби втратив чинність 01.03.2008 року. При призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховано тільки стаж роботи на посаді судді тривалістю 23 роки 7 місяців 24 дні, що дає право на обчислення цього утримання у розмірі 86 %. (а.с. 10).

Факт проходження позивачем військової служби з 09.11.1978 року по 03.11.1980 року (1 рік 11 місяців 25 днів), половина його строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а саме на юридичному факультеті в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року ( 01 рік 11 місяців) та перебування на посаді слідчого в органах внутрішніх справ з 21.12.1985 року по 21.01.1993 року (08 років 01 місяць 07 днів) відповідачем визнається і підтверджується копією диплома, копією військового квитка, рішенням суду, випискою з послужного списку.

Згідно ч.1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

03.10.2010 року введено в дію Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, який був чинним на час звільнення позивача.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 вказаного Закону).

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді регламентовано ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону від 07.07.2010 року № 2453-VI). Довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 54 було 5 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» абзацом другим п. 3-1, згідно якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено можливість включення до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначену позицію також висловлено у роз'ясненні Конституційного Суду України у Рішенні № 8-рп/2005.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 07.07.2010 року № 2453-VI) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Для визначення стажу роботи на посаді судді (який отримав статус судді до 30.07.2010 року) для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання слід керуватися п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (Закон втратив чинність 30.07.2010 року; ст. 43 Закону України «Про статус суддів» втратила чинність 01.01.2011 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (30.07.2010 року набрав чинності) визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Разом з тим суд бере до уваги те що в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 29.03.2015 року п. 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, згадуваною редакцією Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, стаж роботи судді визначений відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 29.03.2015 року зберігається та не підлягає перерахуванню.

При обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», слід керуватися положеннями ч. 6 ст. 44 Закону України «Про статус суддів».

На підставі ч. 6 ст. 44 вищезазначеного Закону, для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавка: до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Під категоріями «інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги (ст. 44 Закону України «Про статус суддів»), слід розуміти роботу на посадах державних службовців та службовців, що працювали і працюють в державних органах та розрахунок стажу роботи яких здійснюється відповідно до Закону України «Про державну службу» і Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (далі Порядок).

У відповідності до п. 3 вказаного Порядку до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, а також час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 року № 1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів».

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоровя і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, повязаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як передбачено п. 31 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає право судді на відставку та отримання щомісячного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності визначеного Законом, половина строку навчання за денною формою навчання у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена вимога міститься і в п. 2.6. «Положення про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці» затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25.08.2005 року № 94.

Відповідно до Наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 01.08.2011 року № 115/к, позивачу, як судді Лубенського міськрайонного суду, який має право на відставку встановлено щомісячне грошове утримання в розмірі 86% заробітної плати починаючи з 06.08.2011 року.

Конституційний Суд України п. 3.2 своїм рішенням від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 по справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у п.п. «є» п. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України зазначив: «ОСОБА_3 наведених положень Кодексу, Закону та зазначеної позиції Конституційного Суду України дає підстави для висновку, що правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття однорідними та взаємопов'язаними». Як слідує із п. 3.3 наведеного Рішення, «поняття «щомісячне довічне грошове утримання» означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного фонду.

Відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 200/14891 (п. 2.1.), до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додаються такі документи, зокрема: довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, у судді, який вийшов у відставку, виникає право на отримання довічного грошового утримання, яке призначається із його заробітної плати на відповідній посаді.

Суддівська винагорода, з якої підлягає обчислення пенсії, визначена на законодавчому рівні та встановлена Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді врегульовано п. 8 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року у справі № 1-2/2013.

Як визначено ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів зазначає, що та обставина, на яку посилається відповідач, мотивуючи відмову у зарахуванні до стажу судді половини строку навчання та період проходження строкової служби, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 року № 1097 (набрала чинності з 01.01.2011 року), не має правового значення у вирішенні спору з правовідносин у цій конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку, оскільки до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі (з 09.11.1978 року по 03.11.1980 року 1 рік 11 місяців 25 днів), (з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року 01 рік 11 місяців) та (з 21.12.1985 року по 21.01.1993 року 08 років 01 місяць 07 днів, календарний період проходження строкової військової служби з урахуванням врахованого відповідачем суддівського стажу 23 роки 7 місяців 24 дні, що перевищує 25 років, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90, а не 86 відсотків грошового утримання працюючого судді.

Таким чином, колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції і вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017р. по справі № 539/4036/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 06.03.2017 р.