Справа № 816/1290/16-а
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 02.03.2017 Справа № 816/1290/16-а
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2017 року
Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді Микитенка В.М.,
за участю секретяря- Різник А.В.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
12.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про повернення без розгляду на доопрацювання документів щодо призначення йому одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи з 23.07.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20.05.2016 № 36, п.441.
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати йому одноразову грошову допомогу, як інваліду 2 групи з 23.07.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності в сумі 243600 грн.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 12 листопада 1983 року по 27 серпня1985 року він проходив військову службу на території Республіки Афганістан, де в той час велися бойові дії, та приймав участь у бойових діях. У 1984 року при виконанні службових обов`язків він отримав контузію та осколкові поранення голови. Рішенням Центральної військово-лікарської комісії МО України (протокол №3287 від 24.12.2013 року) наявні у позивача поранення, контузія та захворювання були пов`язані з виконанням службових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Рішенням Полтавської МСЕК (довідка №172869) від 11.08.2014 року йому вперше була встановлена 2 група інвалідності з 23.07.2014 року у зв`язку з наявними пораненнями, контузією, захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Викладене підтверджується висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 2067 від 15.11.2013 року. 25.01.2016 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, яка була скерована до Міністерства оборони України з відповідним клопотанням. Однак, відповідною комісією цього Міністерства прийнято рішення про повернення наданих позивачем документів без розгляду на доопрацювання. Вважає таке рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки було порушено його право на належний розгляд заяви і прийняття відповідного рішення.
Сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату і час слухання справи. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач надав заперечення проти позову та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що молодшший сержант запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проходив військову службу з 12 листопада 1983 року по 27 серпня 1985 року, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Республіці Афганістан, де велись бойові дії, що підтверджується даними його військового квитка НОМЕР_1 від 24.03.1983 року (а.с.15-18).
Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №3287 від 24 грудня 2013 року), поранення, контузія, захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.13).
Згідно з довідкою Полтавської МСЕК №172869), від 11.08.2014 року ОСОБА_1 вперше була встановлена 2 група інвалідності з 23.07.2014 року, в зв`язку з наявними пораненнями, контузією, захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.14).
Викладене також підтверджується висновком судово-медичного обстеження № 2067 від 15.11.2013 року (а.с.12).
25.01.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення контузії, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії (а.с. 10).
Згідно клопотання Полтавського ОМВК від 28.01.2016 року №10/147, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с.11).
20.05.2016 р. Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відмовлено позивачу ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що відсутні документи, які свідчать про причину та обставини поранення (а.с. 19).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової допомоги, позивач звернувся з позовом до суду.
Суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року визначено, що перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Соціальним захистом військовослужбовців, відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ, є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ можна дійти висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14 та 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.
Згідно зі статтею 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.
Відповідно до частин другої, шостої, дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктами 11 та 13 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року (далі - Порядок № 393), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави суду вважати, що законодавцем передбачено прирівнювання соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Разом з цим, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивача у зв`язку із встановленням останньому II групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.
Окрім цього слід зауважити, що Полтавський обласний військовий комісаріат надав Міністерству оборони України всі необхідні документи, визначені пунктом 11 Порядку № 975, для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як особа, звільнена з військової (строкової) служби, інвалідність якого настала після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, що мало місце в період її проходження має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивачем подано неповний пакет документів, зокрема, не надано жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) з огляду на те, що відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №132 від 21.07.2014 року), зокрема, поранення, контузія, захворювання позивача, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.
Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про повернення без розгляду на доопрацювання документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи з 23.07.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20.05.2016 № 36, п.441.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 23.07.2014 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності в сумі 243600 грн.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів.

Суддя В.М. Микитенко