Справа № 461/5491/16-а
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м. Львів № 876/790/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2016р. у справі № 461/5491/16-а за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

23.08.2016 р. позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження № 157 від 16.05.2016 року «Про приведення квартири № 34 та горища на вул.Огієнка, 20 до попереднього стану».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2016р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2016р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання на виклик суду не зявились хоча, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

16.05.2016 року відповідач ОСОБА_3 районна адміністрації Львівської міської ради прийняв розпорядження № 157 «Про приведення квартири № 34 та горища на вул. Огієнка, 20 до попереднього стану».

Пунктом 2 вказаного розпорядження зобовязано позивача ОСОБА_2 власнику квартири № 34 на вул. Огієнка, 20 за власні кошти привести квартиру та горище до попереднього стану, а саме: демонтувати самовільно влаштований санвузол на площі житлової кімнати, водопровідну та каналізаційну мережі в санвузлі, відновити стіну між кухнею та житловою кімнатою, закласти самовільно вибитий отвір на горище в житловій кімнаті, звільнити самовільно захоплене горище шляхом демонтажу самовільно влаштованих стін.

При прийняті даного розпорядження відповідач виходив з того, що згідно висновку міжвідомчої комісії Галицького району позивач провів самовільні роботи з самовільного перепланування квартири № 34 та горища на вул. Огієнка, 20 в м. Львів.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

У відповідності до ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Згідно пункту 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства, від 17.05.2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (надалі - Правила), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків (пункт 1.4.3 Правил).

Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку (пункт 1.4.6 Правил).

Таким чином, пунктом 1.4.6 Правил передбачено зобов'язання власника жилого приміщення, що допустив самовільне переобладнання або перепланування, яке призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Згідно за ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Із змісту ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» видно, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, Законами України.

ст.73 даного Закону передбачено, що акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Питання, пов'язані з самочинним будівництвом на території м. Львова регулює Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, яке затверджене рішенням виконкому Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011.

Відповідно до п.3.1 цього Положення, розгляд питань за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

Порядок розгляду заяв з питань самочинного будівництва визначено розділом 4 вказаного Положення. Наслідки самочинного будівництва визначені розділом 5 вказаного Положення.

Згідно пункту 5.1 міжвідомча комісія при районній адміністрації може приймати, зокрема, рішення про знесення самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) будівництво, за її кошти; про передачу матеріалів до суду з відповідним позовом, а нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Пунктом 5.3 вказаного Положення також передбачено, що в разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво.

Отже, приписами вказаних вище Положень передбачено, що до повноважень ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради належить розгляд питань за фактами самочинного будівництва. Міжвідомча комісія при районній адміністрації надає висновок з рекомендаціями, який затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації. Міжвідомча комісія може рекомендувати знести самочинне будівництво особою, яка здійснила (здійснює) будівництво, за її кошти, а в разі ухилення або відмови такої особи від знесення самочинного будівництва, знесення може бути здійснено лише на підставі судового рішення.

Як видно з матеріалів справи у позивача відсутній дозвіл виконавчого комітету місцевої ради щодо переобладнання, перепланування квартири, горища.

Колегія суддів враховує ту обставину, що Розпорядженням затверджено висновок міжвідомчої комісії, який має рекомендаційний характер а не зобовязальний та зокрема, щодо обовязку позивача привести квартиру та горище до попереднього стану.

Враховуючи ту обставину, що позивач самовільно здійснив переобладнання квартири № 34 та горище на вул.Огієнка, 20 у м.Львів без отримання відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутаті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, про відсутність підстав для задоволення позову оскільки, розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №157 від 16.05.2016 року прийняте в межах повноважень та у спосіб передбачений законом та Конституцією України.

Крім того, колегія суддів вважає, що оспорювань розпорядження не порушує прав та інтересів позивача, висновки міжвідомчої комісії являються суб'єктивною позицією комісії, носять рекомендаційний характер, ОСОБА_3 районна адміністрація в межах наданих повноважень вправі як затверджувати висновки комісії, так і інформувати про це.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ст.200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2016р. у справі за № 461/5491/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя М.В. Костів

Суддя Р.М. Шавель

Ухвала складена в повному обсязі 06.03.2017 року.