Справа № 361/3405/16-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/3405/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Дутчак І.М. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправним і скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Броварського міськрайонного суду Київської області про визнання протиправним і скасування рішення Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 29 січня 2016 року щодо відмови їй у призначенні пенсії за вислугою років згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язання зарахувати до стажу її роботи, що дає їй право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наступні періоди: - роботу на посаді фельдшера медичної частини приймальника-розподільника для осіб, затриманих за бродяжництво ГУ МВС України з 14 липня 1995 року по 09 серпня 2010 року; - роботу на посаді фельдшера спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту підпорядкованого ГУ МВС України в м. Києві з 10 серпня 2010 року по 29 квітня 2013 року; зобов'язання призначити їй з 23 грудня 2015 року пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплатити їй нараховану суму пенсії.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, після закінчення у 1987 році Шар'їнського медичного училища Костромської області за спеціальністю фельдшер, згідно із записами у трудовій книжці працювала в медичних закладах та установах на таких наступних посадах:

- з 10 березня 1987 року по 02 жовтня 1989 року на посаді завідуючої Козлихським медичним пунктом;

- з 25 жовтня 1989 року по 15 січня 1991 року на посаді медичної сестри Гоголівської дільничної лікарні;

- з 29 січня 1991 року по 01 липня 1995 року на посаді медичної сестри Київської міської клінічної лікарні № 21 ім. акад. І.П. Павлова, яку 16 жовтня 1992 року реорганізовано у Київське міське науково-виробниче об'єднання охорони психічного здоров'я;

- з 14 липня 1995 року по 15 грудня 2004 року на посаді фельдшера медичної частини приймальника-розподільника для осіб, затриманих за бродяжництво ГУ МВС України в місті Києві;

- з 15 грудня 2004 року по 10 серпня 2010 року на посаді фельдшера вищої категорії медичної частини приймальника-розподільника для осіб, затриманих за бродяжництво ГУ МВС України в місті Києві;

- з 10 серпня 2010 року по 30 квітня 2013 року на посаді фельдшера вищої категорії спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту, підпорядкованого ГУ МВС України в місті Києві;

- з 30 квітня 2013 року по 06 листопада 2015 року на посаді фельдшера медичного пункту спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту, підпорядкованого ГУ МВС України в місті Києві;

- з 09 листопада по 21 грудня 2015 року на посаді фельдшера медичного пункту з обслуговування установ та підрозділів ГУ Національної поліції України по переводу із ГУ МВС України.

21 грудня 2015 року позивача звільнено із зазначеної посади на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

23 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою щодо призначення їй пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров'я.

Рішенням управління ПФУ від 29 січня 2016 року у призначенні пенсії за вислугою років позивачу відмовлено. При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що згідно із записами в трудовій книжці позивача у період з 14 липня 1995 року по 09 серпня 2010 року вона працювала фельдшером приймальника-розподільника для осіб, затриманих за бродяжництво ГУ МВС України в місті Києві та з 10 серпня 2010 року по 29 квітня 2013 року - фельдшера вищої категорії спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту, підпорядкованого ГУ МВС України в місті Києві. У поданих ОСОБА_2 витягах із наказів, згідно із записами у трудовій книжці дані про те, що позивач працювала фельдшером у медичній частині, відсутні. Спеціальний стаж роботи позивача складає лише 11 років 09 місяців 18 днів, томі підстави для призначення пенсії за вислугою років відсутні.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стаж роботи ОСОБА_2 як працівника охорони здоров'я складає більше 25 років 6 місяців, а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник охорони здоров'я.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно ст.52 Закону цього право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 року №1436 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема, правом на пенсію за вислугу років користуються лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Наказом Міністерства охорони здоров'я від 23 жовтня 1991 року №146 зі змінами і доповненнями внесеними наказом Міністерства охорони здоров'я України від 01 лютого 2001 року №39 «Про атестацію середніх медичних працівників», посада фельдшера віднесена до номенклатури спеціальностей середніх медичних працівників.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року по справі № 361/1431/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області про зобов'язання вчинити дії, встановлено, що час роботи позивача на посаді фельдшера медичної частини приймальника-розподільника для осіб, затриманих за бродяжництво ГУ МВС України в м. Києві при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії, повинен зараховуватись до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Також у вказаному судовому рішенні зазначено, що при зверненні позивача з заявою про призначення пенсії до відповідача, час роботи Позивача на посаді фельдшера спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту ГУ МВС України в м. Києві та на посаді фельдшера медичного пункту спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту ГУ МВС України в м. Києві має бути включений до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугою років.

Відповідно до ч.1 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, зазначені вище обставини в силу положень ст. 72 КАС України не підлягають повторному доказуванню.

Стосовно посилання апелянта на те, що позивач в період з 16.10.1992 по 01.07.1995 працювала в Київському міському науково-виробничому об'єднанні охорони психічного здоров'я, яке не є тим охорони здоров'я, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не була підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії, а тому вказані посилання відповідача є безпідставними.

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року по справі № 361/1431/15-а було встановлено, що період роботи позивачки на посаді медсестри в Київському міському науково-виробничому об'єднанні охорони психічного здоров'я підлягає включенню до спеціального стажу роботи у подвійному розмірі при зверненні позивача з заявою про призначення пенсії, оскільки дана установа відноситься саме до лікувальних психіатричних установ, що підтверджується також листом Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві від 09.09.2014 року за №884.

Зазначена обставина також в силу положень ст. 72 КАС України не підлягає повторному доказуванню.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зарахування періоду роботи позивача на посаді фельдшера медичної частини приймальника-розподільника для осіб, затриманих за бродяжництво ГУ МВС України в м. Києві з 14 липня 1995 року по 09 серпня 2010 року та посаді фельдшера медичної частини спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту підпорядкованого ГУ МВС України в м. Києві з 10 серпня 2010 року по 30 квітня 2013 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров'я.

ОСОБА_2 має достатній спеціальний стаж для призначення їй пенсії за вислугою років, а отже позовні вимоги про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 08 грудня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.