Справа № 826/19628/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 березня 2017 року № 826/19628/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління Міністерства юстиції України у

Київській області

третя особа Головний державний виконавець Бучанського міського відділу державної

виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській

області Собяніна Олена Вадимівна

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час

вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про:

визнання незаконним та скасування наказу № 1899/3 Головного управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України від 03.10.2016 року;

поновлення на посаді головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1;

стягнення з Міністерства юстиції України Головного управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу починаючи з 04.10.2016 року і до моменту фактичного поновлення на посаді головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Кодекс законів про працю України, Закон України «Про державну службу» та зазначає, що під час звільнення його з посади позивачу не запропоновано іншої роботи, звільнення відбулося під час перебування позивача на лікарняному, акт передачі виконавчих проваджень та майна, яким користувався позивач на своєму робочому місці, не складений.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на Кодекс законів про працю України, Закон України «Про державну службу» та зазначив, що з позивачем було укладено трудовий договір на період перебування іншого працівника у соціальній відпустці, а тому дії та рішення відповідача є законними.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача письмових пояснень до суду не надала.

В судовому засіданні 21 лютого 2017 року суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження згідно з частиною 6 статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Наказом Головного управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України від 03.10.2016 року № 1899/3 «Про звільнення ОСОБА_1.» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83, ст. 85 Закону України «Про державну службу», п. 2 ст. 36 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» звільнено ОСОБА_1, 04 жовтня 2016 року, з посади головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, у зв'язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби.

Також зазначеним наказом зобов'язано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 21.10.2015 по 04.10.2016 тривалістю 14 календарних днів та за невикористану додаткову відпустку, відповідно до стажу державної служби за 2015 рік тривалістю 07 календарних днів та передати ОСОБА_1, архівні документи та інші документи і майно, а ОСОБА_3, в.о. начальника Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, прийняти справи, про що скласти відповідний акт (у двох примірниках) до 04 жовтня 2016 року та дати на підпис до Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Підставою для видання наказу вказано: заява Собяніної О.В., подання начальника Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Принципи та порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби встановлено Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону, відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Так, статтею 83 Закону визначаються загальні підстави для припинення державної служби.

Разом з тим, частиною другою статті 85 Закону, передбачено, що державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі, тимчасово відсутній державний службовець зобов'язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 2 частини першої статті 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом відповідача від 19 жовтня 2015 року №1665/3 ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області з 21 жовтня 2015 року, в порядку переведення із відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, тимчасово, на час соціальної відпустки основного працівника (Собяніної О.В.).

Таким чином, трудовий договір з позивачем укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2016 року основним працівником Собяніною О.В. подано заяву про намір приступити до виконання своїх обов'язків.

04 жовтня 2016 року виконуючим обов'язки начальника Бучанського міського відділу державної виконавчої служби складено акт прийому-передачі, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не є матеріально відповідальною особою та на момент звільнення матеріальні цінності та номенклатурні документи за ним не закріплені.

Отже доводи позивача щодо відсутності акту передачі справ не знайшли своє підтвердження в суді.

З приводу доводів позивача про те, що його звільнення з посади відбулось в період тимчасової непрацездатності та відсутності пропозиції щодо іншої роботи суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося в силу закінчення строку трудового договору, тому на ці правовідносини не поширюється частина третя статті 40 КЗпП України.

Така позиція суду знаходить своє підтвердження й в практиці Верховного Суду України (зокрема, справа № 6-19цс14), а саме: заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, однак у справі, що переглядається, звільнення відбулося у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що наказом відповідача від 03 жовтня 2016 року №1899/3 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, у зв'язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби правомірно, при цьому відповідач не мав обов'язку щодо влаштування позивача на іншу роботу, оскільки позивач при прийнятті на посаду погодився виконувати такі обов'язки тимчасово.

Позивач в силу положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позицію щодо необхідності запропонування йому іншої посади тощо. Відповідач, зі свого боку, надав суду належні докази укладання тимчасового трудового договору з позивачем, а отже спірні правовідносини не підпадають під дію тих норм трудового законодавства, на які посилається позивач.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність дій відповідача під час видання наказу про звільнення засадам Конституції України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є не обгрунтованим, а отже визнається судом таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Т.П. Балась