Справа № 456/2503/16а,2а/456/109/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р. № 876/10065/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Стрийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права на загальний стаж для обчислення пенсії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 16.08.2016 звернувся в суд з адміністративним позовом до Стрийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати право ОСОБА_2 на загальний стаж 26 років і 4 місяці.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи підтверджується час навчання в «ХИИТі» з 01.12.1976 до 31.07.1982. Апелянт вказує, що навчальний заклад вносить до трудової книжки записи про навчання виключно на денних підготовчих відділеннях. Тому, відсутність у записі № 7 слова «денне» не означає, що навчання було у «вечірньому» або «заочному» підготовчому відділенні. Відповідно до запису №7 у трудовій книжці ОСОБА_2 підтверджується навчання у підготовчому відділенні Київського філіалу «ХИИТу» з денною формою навчання, тобто з відривом від виробництва.

При апеляційному розгляді представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що у звязку з досягненням 60-річного віку позивач 19.05.2016 звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з огляду на досягнення пенсійного віку та наявності необхідного трудового стажу.

Загальний стаж роботи позивача, який взятий для призначення пенсії склав 25 років 6 місяців 14 днів. Однак, до вказаного стажу відповідачем не враховано до загального стажу 10 місяців 6 днів, а саме період навчання ОСОБА_2 на підготовчому відділенні Київського філіалу «ХИИТа».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що навчання на підготовчому відділенні не відноситься до трудового стажу, хоча відомості про це можуть вноситися до трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах може проводитися з відривом (очна), без відриву від виробництва (вечірня, заочна), шляхом поєднання цих форм, а з окремих спеціальностей - екстерном.

Частиною 2 статті 53 вказаного Закону встановлено, що студентом (слухачем) є особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається за денною формою, вечірньою або заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Підпунктом 6.3 пункту 6 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 2 червня 1993 року № 161 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 листопада 1993 року за № 173), передбачено, що вечірня і заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації без відриву від виробництва.

Із змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв'язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Як видно із трудової книжки, що позивач 01.09.1976 Стрийським вагоно - ремонтним заводом прийнятий слюсарем-монтажником 1-го розряду в інструментальний цех.

01.12.1976 позивач звільнений з заводу на підставі скерування на навчання в «ХИИТ» та зарахований як слухач підготовчого відділу Київського філіалу «ХИИТа», а з 25.07.1977 зарахований студентом І-го курсу денного факультету «ХИИТа».

31.07.1982 останній вибув в звязку з закінчення навчання в інституті на підставі ПР.1698 від 24.06.1982 та 05.08.1982 прийнятий Стрийським вагоноремонтним заводом на роботу майстром цеху.

Колегія суддів зазначає, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, не здача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи позивача про те, що його навчання на денних відділеннях вищого навчального закладу тривало з 01.12.1976 по 31.07.1982, оскільки згідно трудової книжки 01.12.1976 позивач був зарахований як слухач підготовчого відділу Київського філіалу «ХИИТа», а студентом І-го курсу денного факультету «ХИИТа» зарахований лише 25.07.1977.

Відповідно навчання у всіх без виключення навчальних закладах розпочинається з першого вересня поточного року, а тому і стаж за час навчання на денних відділеннях відповідач вірно рахував з 01.09.1077 до 24.06.1982.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, у суду апеляційної інстанції не має.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року у справі №456/2503/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_3

Ухвала у повному обсязі складена 07.03.2017 року.