Справа № 0827/11639/2012
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Пр. № 2-а/336/6/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, про визнання дій Запорізького обласного військового комісаріату неправомірними, стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями.

В уточненому позові (а. с. 85 т. 2) зазначив, що на підставі наказу Головнокомандувача Збройних сил України від 10.02.2010 року він звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я та на підставі наказу обласного військового комісара від 26.08.2010 року виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 . В порушення вимог Указу Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, яким затверджено «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», на день виключення його зі списків особового складу військової частини з ним не було проведено повного грошового розрахунку, який він отримав лише 2 вересня 2010 року.

Крім того, командуванням було порушено його право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення у 2008 році, яку він отримав лише після втручання військової прокуратури, 21 жовтня 2010 року.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, такими, що посягають на його право на отримання грошового забезпечення в строки, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Про військовий обов`язок і військову службу», «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», просить про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звуження його права на вчасне, в повному обсязі, отримання грошового забезпечення при звільнення.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на його користь.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на таке.
З 30 квітня 2010 року згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.04.2010 року № 1 позивач отримав щорічну відпустку з подальшим виключенням зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 по 2 липня 2010 року, тобто останнім днем служби позивача відповідно до цього наказу вважалось 2 липня 2010 року. Проте 1 липня 2010 року ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про продовження строку відпустки на строк перебування у відпустці з тимчасової непрацездатності під час щорічної відпустки з 7 по 20 травня 2010 року, у зв`язку з чим тривалість щомісячної відпустки ОСОБА_1 було продовжено з 3 липня по 16 липня 2010 року. На підставі рапорту ОСОБА_1 від 15.07.2010 року тривалість його щомісячної відпустки знову було продовжено до 10 серпня 2010 року через перебування його на стаціонарному лікуванні з 31 травня по 25 червня 2010 року. Крім того, термін щорічної відпустки позивача було продовжено на підставі його рапорту від 05.08.2010 року з 11 по 26 серпня 2010 року у зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні з 19 липня по 2 серпня 2010 року.
На думку представника відповідача, такі дії позивача, коли він всупереч вимог ст. ст. 254, 261 Статуту внутрішньої служби, згідно з якими військовослужбовці, які захворіли в період відпустки, на стаціонарне лікування направляються військовими комісарами, не повідомив про захворювання безпосередньому начальнику і, відповідно, не був направлений командуванням на лікування, не лише свідчать про зловживання позивачем своїми правами, а й є такими, що позбавили відповідача вчасно виплатити йому грошове забезпечення, виходячи з такого.
Відповідно до «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року, грошове забезпечення за період відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу, наданої в разі звільнення військовослужбовця, виплачується до дня закінчення відпустки включно, а в силу «Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 625 від 28.10.2006 року, заявка на потребу в коштах на наступний місяць подається до забезпечувального фінансового органу до 25 числа кожного місяця, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється до 20 числа кожного місяця.
Так як відповідач не був обізнаний про останній дінь відпустки позивача через те, що ОСОБА_1 тричі звертався з рапортом про зміну її тривалості, між тим фінансування Збройних Сил здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних асигнувань, за вказаних обставин неможливо було передбачити настання останнього дня відпустки, який і є днем розрахунку. Заявка на потребу в грошових коштах щодо виплати грошового забезпечення особовому складу, в тому числі ОСОБА_1 , яка передбачала виплату грошового забезпечення позивачу лише до 10 серпня 2010 року, була подана командуванням до 25 липня 2010 року. У зв`язку з необхідністю отримання додаткових джерел фінансування на підставі розрахункових документів відповідача належні позивачеві грошові кошти були перераховані на його картковий рахунок 31 серпня 2010 року, тобто в строк, пізніший, ніж передбачений «Положенням про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України».
Крім наведених міркувань, представник відповідача зазначив, що згідно з «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Разом з тим ОСОБА_1 на момент його виключення зі списків особового складу не звертався до командування з вимогою про залишення його у списках особового складу військового комісаріату, що свідчить про прийняття ним вказаної поведінки відповідача.
Вимоги про визнання незаконними дій щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, яку позивач отримав 21 жовтня 2010 року, представник відповідача просить залишити без розгляду, так як вони висунуті лише в заяві про уточнення позовних вимог, а саме: 27 вересня 2016 року, тобто з пропуском встановленого законом строку для звернення за захистом права, між тим позивач не просить про поновлення цього строку.

Ухвалою суду від 02.02.2017 року позов в частині вимог про визнання незаконними дій щодо несвоєчасної виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік залишений без розгляду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки звільнений у запас за станом здоров`я та виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наказу обласного військового комісара від 26.08.2010 року (а. с. 13).

Належні позивачеві при звільненні складові грошового забезпечення нараховані йому по розрахункових відомостях № 732 та 832 та перераховані на картковий рахунок позивача 31 серпня 2010 року (а. с. 17-18 т. 1).

6 липня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними, стягнення майнової та моральної шкоди одночасно з клопотанням про поновлення строку звернення до суду за захистом права (а. с. 1-3 т. 1).

Ухвалою суду від 18.07.2011 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 поновлено строк для звернення до суду з адміністративним позовом (а. с. 31).

В силу ст. 43 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України.

Із преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року випливає, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Статтею 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президент України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Виходячи з наведеного правила законодавчо визначеного порядку здійснення розрахунку з військовослужбовцем, сплата усіх належних військовослужбовцю при звільненні сум проводиться в день його виключення зі списків особового складу військової частини, яке, як зазначено, при звільненні ОСОБА_1 сталося 26 серпня 2010 року.

Між тим належні йому грошові кошти були перераховані на його картковий рахунок 31 серпня 2010 року.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, а статтею 19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено право військовослужбовців оскаржити неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників).

Вирішуючи спір на користь позивача, суд виходить з того, що обов`язок виплатити всі належні військовослужбовцю складові грошового забезпечення в день звільнення покладений на командування військового підрозділу, а військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
За змістом ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Виходячи з наведених законодавчих норм, суд погоджується з твердженнями позивача про протиправність дій відповідача і вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб.
На наведені міркування суду не впливають твердження представника відповідача про відсутність можливості нарахувати та надати заявку на потребу в грошових коштах щодо виплати грошового забезпечення особовому складу у зв`язку із продовженням строку перебування позивача у відпустці на підставі його рапортів, оскільки:
- по-перше, рапорт про продовження тривалості відпустки позивач подав 5 серпня 2010 року, тому існувала об`єктивна можливість розрахуватися з ним до 26 серпня 2010 року, тим більш, що фактично ці дії були виконані відповідачем в поточному місяці, тобто 31 серпня 2010 року;
- по-друге, право позивача на отримання грошового утримання є безумовним, а його порушення є таким, що суперечить наведеним положенням Указу Президента.
Доводи представника про необхідність направлення військовослужбовця на стаціонарне лікування під час відпустки лише командиром військової частини є неспроможними, а самостійне звернення військовослужбовця в час відпустки до закладу охорони здоров`я, право на яке гарантовано Основним Законом та іншими нормативними актами України, жодним чином не звужує його право на вчасне отримання грошового утримання.

Твердження про утримання позивача від подання рапорту про залишення в складі військового підрозділу до проведення повного розрахунку як прояв згоди позивача з діями відповідача також не приймаються судом як такі, що можуть вплинути на рішення суду, оскільки невиключення особи з особового складу до повного розрахунку на вимогу військовослужбовця є обов`язком військової частини; невисування є цієї вимоги не тягне наслідком порушення обов`язку проведення вчасного розрахунку зі звільненим військовослужбовцем.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9-11, 159-162, 185, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після отримання повного тексту постанови.

Суддя О.В. Щаслива