Справа № 637/1218/16-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 р.Справа № 637/1218/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області на постанову Шевченківського районного суду Харківської області від 26.12.2016р. по справі № 637/1218/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області ( далі відповідач) в якому просить суд визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а також зобов'язати відповідача призначити зазначені виплати. Після уточнення позовних вимог просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.05.2016 року, зобов'язати відповідача призначити йому щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.05.2016 року, з моменту подачі довідки про працевлаштування.

Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 26.12.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 18.11.2016 року.

Зобов'язано управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 18.11.2016 року.

В іншій частині відмовлено.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою у зв»язку з неповним з»ясуванням судом, обставин, що мали значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач у листопаді 2014 року вимушено покинув своє постійне місце проживання в м. Луганськ внаслідок проведення на даній території антитерористичної операції та переїхав до селища Шевченкове Харківської області, де мешкає по теперішній час.

Відповідачу було призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг яку він отримував з 20.11.2014 року по травень 2015 року (а.с.20), після чого відповідно до п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01.10.2014 року за № 505 виплата допомоги була припинена внаслідок відсутності у позивача постійного місця роботи.

Позивач звернувся до відповідача 31.10.2016 року з запитом про надання йому інформації в зв'язку з чим йому припинені виплати на допомогу (а.с.7), йому було повідомлено, що у зв»язку з тим, що виплата призначалась і була припинена на підставі п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року за № 505.

Не погодившись позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а також зобов'язати відповідача призначити зазначені виплати. Після уточнення позовних вимог просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.05.2016 року, зобов'язати відповідача призначити йому щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.05.2016 року, з моменту подачі довідки про працевлаштування.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобовязаний призначити та виплатити відповідачу щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту надання заяви про працевлаштування, а саме з 18.11.2016 року.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи з 20.11.2015 року сім'ї позивача, в тому числі особисто позивачу, було призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 442 грн. в місяць, потім 50 % - 221 грн., всього ним було отримано кошти в сумі 1326 грн., після чого виплата допомоги була припинена внаслідок відсутності у нього місця роботи (а.с.20).

З 11.05.2015 року позивач працевлаштувався в ТОВ «Контакт -2002» на посаду майстра виробництва, про що свідчить довідка №2016/11-10/1 від 10.11.2016 року (а.с. 6).

31.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відповіді про зупинення отримання щомісячної адресної допомоги, йому було роз'яснено, що вона була припинена на підставі п.З, п.7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року за № 505.

Як вбачається з пояснень відповідача, позивач надав довідку про працевлаштування 25.05.2016 року, для нарахування допомоги як малозабезпеченому (інший вид допомоги), заяви про поновлення виплат допомоги переселенцю, не надавав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінетів Міністрів України від 01.10.2014 року №505, передбачає надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах ( у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (п. 1 Порядку).

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги визначено, що грошова допомога надається з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Призначення та виплату грошової допомоги здійснюють органи: соціального захисту населення за фактичним місцем проживання (перебування) за заявою уповноваженого представника сім'ї.

У відповідності до п. З Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року за № 505 якщо в складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Так, пунктом 7 вищезазначеного Порядку надання щомісячної адресної допомоги для одержання допомоги у встановлених розмірах на наступний період особи працездатного віку мають працевлаштуватися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості.

Якщо працездатний член сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувався, або перебуває у трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції і фактично не працює, розмір допомоги для цих осіб на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 31.03.2015 року, що набрала чинності з 23.04.2015 року, п. 12 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року доповнено абзацом такого змісту: «Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги».

Як вбачається з матеріалів справи, ні позивач, ні уповноважений ним представник сім'ї - дружина ОСОБА_2 в належний термін не подали заяву відповідачу про працевлаштування працездатної особи позивача, а уповноважена особа - його дружина лише 18.11.2016 року повідомила відповідача про працевлаштування її чоловіка в ТОВ «Контакт», що вбачається з заяви (а.с.39) про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги. Суд вважає, що допомога повинна бути призначена позивачу саме з дня подачі заяви відповідачу про надання грошової допомоги на наступний термін.

З аналізу викладеного вбачається, що після отримання постійного місця роботи позивач має право отримувати щомісячну адресну допомогу переміщеній особі, але після того як подасть відповідну заяву особисто або уповноважена ним особа на адресу органу соціального захисту, в якій повідомить про зміни, що впливають на призначення грошової допомоги. Відповідач був повідомлений про факт працевлаштування позивача заявою дружини позивача 18.11.2016 року, що підтверджується письмовою заявою (а.с.39), інших письмових підтверджень про те, що позивач раніше звертався до відповідача з заявою про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати йому адресної грошової допомоги, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов"язаний призначити та виплатити відповідачу щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту надання заяви про працевлаштування, яку уповноважена особа -дружина позивача надала відповідачу при написанні заяви для призначення щомісячної адресної допомоги 18.11.2016 року.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду Харківської області від 26.12.2016р. по справі № 637/1218/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 06.03.2017 р.