Справа № 569/1922/17
Суддя: Бучко Т.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/1922/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Бучко Т.М.

секретар Соломон О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бугайко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання нечинним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати рішення відповідача щодо припинення виплати призначеної їй пенсії протиправним та зобов'язати відповідача здійснити перерахування та виплату пенсії за вислугу років, розраховану у відповідності до законодавства, з 1 квітня 2015 року та довічно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 12 листопада 2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Рівненській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З квітня 2015 року відповідачем виплату призначеної пенсії було припинено з тих мотивів, що вона продовжує працювати в Управлінні Державної міграційної служби України в Рівненській області. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки вона позбавлена соціальної гарантії у вигляді пенсійного забезпечення.

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, зазначених в запереченнях проти адміністративного позову. Пояснив, що виплата позивачу пенсії була припинена на підставі норм чинного пенсійного законодавства, а тому дії відповідача є правомірними. Крім того, заявила клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов'язання відновити виплату пенсії за період з 1 квітня 2015 року до 7 серпня 2016 року залишено без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд встановив, що ОСОБА_1 з 12 листопада 2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Рівненській області та до 1 квітня 2015 року отримувала пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач після призначення пенсії продовжує працювати на посаді завідувача Млинівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Рівненській області.

З 1 квітня 2015 року відповідач припинив виплату позивачу пенсії з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII як працюючому державному службовцю.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати призначеної їй пенсії.

На звернення позивача відповідач листом № Г-556/07-1-15 від 13 січня 2017 року відмовив у поновленні виплати пенсії у зв'язку з відсутністю для цього підстав, оскільки позивач продовжує працювати на посаді та є державним службовцем.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності 1 квітня 2015 року, внесено зміни до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п.4 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону ( крім інвалідів І та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно із п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року порядок виплати пенсії ( щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів ( отримувачів щомісячного довічного грошового утримання ) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року було передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу, «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Зазначений у п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначалися.

Отже, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ст..54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Таким чином, з 1 червня 2015 року виплата пенсії підлягала відновленню за відсутністю підстав для її невиплати, але у зв'язку з пропуском строків звернення до суду, передбачених ст..99 КАС України, позовні вимоги за період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року залишені без розгляду.

Підстави для припинення виплати пенсії з 1 січня 2016 року передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, який набрав чинності з 1 січня 2016 року.

Вказаним законом перше речення ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції, а саме : «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам ( крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, припинення особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2016 року на відміну від положення, яке діяло в 2015 році, законодавець не пов'язує з можливістю в подальшому призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за спеціальними законами.

З огляду на вказане з 1 січня 2016 року по 20 грудня 2016 року пенсія позивачу не виплачувалася відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України перше речення ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 20 грудня 2016 року відповідачем відновлено виплату пенсії позивачу. В судовому засіданні позивачем не заперечувався факт отримання в грудні 2016 року 882,40 грн. пенсії.

З 1 січня 2017 року виплату позивачу пенсії припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ, відповідно до якого ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в редакції : «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам ( крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальних захист» ), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються».

Відтак, у позивача як особи, що працює на посаді, передбаченій Законом України «Про державну службу» №м 889-VІІІ, підстави для виплати призначеної пенсії з 1 січня 2017 року відсутні.

Висновок Конституційного суду України у справі № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, на який покликається позивач як підставу відновлення виплати пенсії не може бути врахований у правовідносинах, які виникли у даній справі з 1 січня 2017 року, оскільки з вказаної дати порядок виплати пенсії позивачу регулюється Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ, норми якого не були предметом розгляду та такими, що не відповідають Конституції, не визнавалися.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач діяв у спосіб та у межах наданих йому законом повноважень.

На підставі наведеного та керуючись ст.7, 11, 71, 86, 94, 161-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання нечинним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського адміністративного апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя :