Справа № 371/1407/16-а
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2017 року № 371/1407/16-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

Суть спору: позивач - ОСОБА_1 звернулась до Миронівського районного суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області (далі також - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у прийнятті документів, оформленні та направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі позивачеві посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії;

- зобов'язати відповідача прийняти документи, оформити та направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі позивачеві посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 25.11.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №371/1407/16-а та призначено судове засідання по справі.

Відповідно до ухвали Миронівського районного суду Київської області від 22.12.2016 адміністративну справу №371/1407/16-а передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Крім цього, ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 26.01.2017 виправлено описку у судовому рішенні від 22.12.2016 по справі №371/1407/16-а.

07.02.2017 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №371/1407/16-а, яка у результаті автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду передана на розгляд судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 адміністративну справу №371/1407/16-а прийнято до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначає, що Київською обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією позивачеві з 04.11.2016 встановлено ІІІ групу інвалідності довічно на підставі того, що захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

У зв'язку з цим, позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області із заявою про прийняття та оформлення подання для видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії із числа потерпілих ІV категорії.

Проте, Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області надало відповідь листом від 15.11.2016 №06-26/1296, згідно з яким відмовлено у зверненні та повідомлено, що позивач з 01.01.2015 не проживає на забрудненій території та відсутні підстави для прийняття документів й оформленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Крім цього, відповідач звернув увагу позивача, що листом Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 23.01.2015 №05-49-143 надано роз'яснення про те, що починаючи з 01.01.2015, а саме з дати набрання чинності Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, Департаментом не будуть прийматись подання районних державних адміністрацій та міських виконавчих комітетів для оформлення громадянам посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії із числа потерпілих ІV категорії.

Разом з цим на думку позивача саме на відповідача чинним законодавством покладено обов'язок з прийому, підготовки та подання документів до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі посвідчення постраждалого І категорії з числа постраждалих ІV категорії. Посилання відповідача на роз'яснення Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 23.01.2015 №05-49-143 та його застосування є протиправним, оскільки зазначене роз'яснення не є нормативно-правовим актом, а тому не є документом, яким має керуватися у своїй діяльності відповідач та не є документом, який є обов'язковим до виконання, а носить лише рекомендаційний характер.

Крім цього, позивач звертає увагу, що чинне законодавство не встановлює необхідну умову для отримання посвідчення І категорії проживання особи на території 1-3 зони і не обмежує отримання посвідчення особами, які не проживають на цих територіях. Отже, отримання такого посвідчення не залежить від місця проживання особи.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачеві причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи встановлено на підставі посвідчення ІV категорії.

Пунктом 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, передбачено, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи ІV категорії видаються особам, які постійно проживають або постійно навчаються на території зони посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Отже, статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи ІV категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Відповідач звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, виключено абзац 5 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіологічного контролю.

З огляду на зазначене, на думку відповідача, з 01.01.2015 позивач не проживає на забрудненій території.

Відповідач звертає увагу на лист Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 23.01.2015 №05-49-143, де зазначається, що починаючи з 01.01.2015, з дати набрання чинності вищевказаного Закону, Департаментом не будуть прийматись подання райдержадміністрації та міськвиконкомів для оформлення громадянам посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії ІV.

У судове засідання, призначене на 02.03.2017, з'явився позивач.

Відповідач у судове засідання 02.03.2017 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом з цим, у прохальній частині заперечень проти позову відповідач просить суд здійснювати судове засідання без участі його представника.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви щодо протиправності відмови відповідача та зобов'язання відповідача прийняти у позивача документи, оформити та направити подання, просив позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні по справі 02.03.2017 подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Протокольною ухвалою суду від 02.03.2017 постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Миронівським РВ ГУ МВС в Київській області 3 липня 1996 року (а.с.10-12).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ради №02-50/627 від 22 лютого 2017 року та копією паспорта громадянина України, позивач з 1 лютого 1987 року по 15 лютого 1997 року проживала за адресою: АДРЕСА_2; з 15 лютого 1997 року по 5 лютого 1999 року - АДРЕСА_3; а з 5 лютого 1999 року і по теперішній час позивач зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95).

Судом встановлено, що з 17.01.1984 по 09.02.1987, ОСОБА_1 працювала на посаді техніка відділу селекції озимої пшениці Миронівського науково-дослідного інституту пшениці. Крім цього, з 1987 по 1993 роки позивач працювала у теплиці та помічником завідувача складом колгоспу імені Бузницького Миронівського району Київської області, що підтверджується даними трудової книжки та трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 (а.с.96-105).

20 грудня 1993 року Київська обласна державна адміністрація видала ОСОБА_1 посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 році категорії 4 серія НОМЕР_3 (а.с.9).

Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0513855 позивачу з 04.11.2016 встановлена третя група інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.7).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 19.10.2016 №371 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 23.09.2016 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено основний діагноз: злоякісне новоутворення правої молочної залози, ст.ІІ-А, кл.гр. ІІ, Т2N0М0. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.6).

З матеріалів справи слідує, що позивач 15 листопада 2016 року звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області з проханням розглянути документи та направити подання до Київської облдержадміністрації для вирішення питання про видачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, додавши копію посвідчення категорії НОМЕР_4, копію експертного висновку від 19.10.2016 №371, копію довідки МСЕК №0513855 від 04.11.2016, копію паспорта та довідку Миронівської міськради від 01.11.2016 №3929 (а.с.67).

Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області, розглянувши заяву позивача від 15 листопада 2016 року, надало відповідь листом від 15.11.2016 №06-26/1296 (а.с.8), в якому повідомило, що посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії видається інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою на підставі довідки МСЕК про встановлення інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Відповідач у листі від 15.11.2016 №06-26/1296 стверджує, що документом, що підтверджує статус громадян, є посвідчення відповідної категорії. Відповідач зазначає, що причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено позивачеві як потерпілій від Чорнобильської катастрофи на підставі посвідчення 4 категорії.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином відповідач вважає, що з 01.01.2015 позивач не проживає на території забрудненої зони.

Також відповідач у листі від 15.11.2016 №06-26/1296 зазначив, що Департаментом соціального захисту населення Київської облдержадміністрації листом від 23.01.2015 №05-49-143 (а.с.66) надано роз'яснення про те, що починаючи з 01.01.2015, з дати набрання чинності вищевказаного Закону, Департаментом не будуть прийматись подання райдержадміністрації та міськвиконкомів для оформлення громадянам посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії ІV.

З огляду на зазначене, відповідачем повідомлено, що відсутні правові підстави для прийняття документів та оформлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації щодо видачі посвідчення постраждалої І категорії із числа потерпілих категорії ІV.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1 лютого 1987 року по 15 лютого 1997 року проживала за адресою: АДРЕСА_2; з 15 лютого 1997 року по 5 лютого 1999 року - АДРЕСА_3; а з 5 лютого 1999 року і по теперішній час зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ради №02-50/627 від 22 лютого 2017 року.

Відтак, обставини справи свідчать, що позивач з 1 лютого 1987 року по даний час проживає у місті Миронівка Київської області, який постановою Кабінету Міністрів УРСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"» №106 від 23.07.1991 було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Зважаючи на те, що позивач більше 4 років проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю, їй було видано посвідчення потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_3 (а.с.9).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживає та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожила та відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_1 у розумінні Закону №796-XII безумовно є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

За змістом статей 14 і 65 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорії 4 видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок №51).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Частиною третьою статті 15 Закону №796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону №796-XII, до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області у прийнятті документів та оформленні подання для видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І з числа постраждалих категорії IV.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, у тому числі місто Миронівку Київської області, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

У своїй відповіді Управління посилається на роз'яснення Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації №05-49-143 від 23.01.2015 про те, що починаючи з 01.01.2015 Департаментом Київської облдержадміністрації не приймаються подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії І з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії IV.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Крім цього, Законом України від 28.12.2014 №76-VIII виключено також статтю 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає, що правова позиція відповідача у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

У той же час висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безперечно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому суд зазначає, що отримане 20.12.1993 та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-1 №780432, є діючим.

Тому на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796-XII та п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи І категорії.

Статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Суд зазначає, що матеріали справи безсумнівно свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та видачі посвідчення потерпілого І категорії, оскільки статтею 14 Закону №796 визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, Обласною Спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією.

Суд відзначає, що позивач дійсно проходив огляд в МСЕК 04.11.2016, тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ, але на думку суду для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого І категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки як вже встановлено судом, на момент проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

З приводу дотримання порядку розгляду заяви позивача про прийняття документів та направлення подання для вирішення питання про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, суд зазначає наступне.

Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області діє на підставі Положення про управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області, затвердженого розпорядженням голови Миронівської райдержадміністрації Київської області від 01.12.2016 №507.

Згідно з пунктом 2 вищевказаного Положення Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області підзвітне і підконтрольне Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Серед повноважень відповідача, визначених у підпункті 5.30 пункту 5 Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як здійснення підготовки документів щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи слідує, що 15.11.2016 позивач звернувся із заявою на адресу повноважного органу - Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області, в якій просив розглянути документи, оформити та направити подання до Київської облдержадміністрації для вирішення питання про видачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, для чого надав передбачені законодавством документи.

У той же час Управління, розглянувши заяву позивача, із посиланням на рекомендації Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації у листі від 23.01.2015 №05-49-143, відмовило у прийнятті документів.

При цьому відмова обумовлена саме роз'ясненнями Департаменту, викладеними у вищевказаному листі, направленому на адресу управлінь соціального захисту населення райдержадміністрацій та міськвиконкомів, в якому повідомлено про те, що на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ, яким виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 01.01.2015 року не будуть прийматися подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Разом з цим, вказані зміни стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих іншими, спеціальними законодавчими актами, зокрема щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Матеріали справи беззаперечно свідчать про сталу позицію Київської обласної державної адміністрації з розглядуваного питання, через що заява позивача щодо прийняття документів та направлення подання для вирішення питання про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії не прийнята Управлінням соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області саме з огляду на відмову Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації приймати подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Суд звертає увагу, що лист Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 23.01.2015 № 05-49-143, на який посилається відповідач, не є рішенням органу виконавчої влади, не відносяться до регуляторних актів та носить лише інформаційний характер, а отже не має застосовуватися у діяльності відповідача як обов'язковий та імперативний документ.

Таким чином висновок про те, що з внесенням змін до Закону №791а-XII позивач з 01.01.2015 втратив статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС є передчасним та необґрунтованим.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Крім цього, Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області, протиправно відмовилось приймати на розгляд документи на оформлення громадянам посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, зокрема, й щодо позивача, відтак такі особи були позбавлені можливості подати документи, а отже позбавлені права на належний розгляд документів уповноваженими компетентними органами та отримання рішення по суті поставленого питання.

За таких обставин, враховуючи статус позивача як потерпілого від Чорнобильської катастрофи та встановлення їй інвалідності у зв'язку з захворюванням, що пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області протиправно відмовило позивачу у прийнятті документів, оформленні та направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо видачі позивачу посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" І категорії, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти документи, оформити та направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі позивачеві посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що дискреційні функції відповідача, як суб'єкта владних повноважень щодо прийняття документів, оформлення та направлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі посвідчень особам, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії, досить жорстко обмежені у законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, пов'язані із набранням чинності змін, які внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що на думку відповідача взагалі позбавляє позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, - не належить до передбачених законом підстав відмови у прийнятті документів, оформленні та направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі позивачеві посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії.

З урахуванням тієї обставини, що вимоги позивача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача, зважаючи на те, що судом встановлено протиправність відмови Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області щодо прийняття документів, оформленні та направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на видачу ОСОБА_1 посвідчення категорії І, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення реалізації законних прав позивача шляхом зобов'язання відповідача прийняти документи, оформити та направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи категорії І.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідача були наявні законні підстави для прийняття документів, оформлення та направлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на видачу ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При цьому суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, звертає увагу на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дій чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність відмови у прийнятті документів, оформленні та направлення подання для видачі позивачеві посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І з числа постраждалих категорії 4, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн. на підставі квитанції №7 від 23.11.2016, оригінал якої знаходиться у матеріалах адміністративної справи (а.с. 1), підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб'єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об'єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163, 267, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області у прийнятті документів, оформленні та направленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії, що викладена у листі від 15.11.2016 №06-26/1296.

3. Зобов'язати Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області прийняти подані ОСОБА_1 документи, оформити та направити відповідне подання для розгляду до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання про видачу ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії з числа постраждалих IV категорії.

4. Стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 08801, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області (08801, Київська обл., Миронівський район, місто Миронівка, вулиця Соборності, будинок 46, ідентифікаційний код 03193689).

5. Встановити для Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.