Справа № 755/17476/16-а
Суддя: Гаврилова О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, в якому просить: визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону станом на квітень 2014 року), на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-1263зп від 26.09.2016 року про заробітну плату з розрахунку 80% із середнього заробітку; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок пенсії за вислугу років згідно довідки Генеральної прокуратури України №18-1263зп від 26.09.2016 року про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону станом на квітень 2014 року), з розрахунку 80% із середнього заробітку - 21509,17грн. з 01.12.2015р. без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час (12 місяців) з 26.09.2015р.; допустити до негайного виконання постанову суду в частині зобов'язання Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснення перерахунку та виплати позивачеві пенсії за вислугу років у межах суми стягнення за один місяць.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Дніпровському відділі Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, як отримувач пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.04.2014р.) у розмірі 80% від середнього заробітку з посади старшого прокурора відділу розгляду звернень громадян управління розгляду звернень та прийому громадян Генеральної прокуратури України. У подальшому позивач продовжила роботу в органах прокуратури. 26.09.2016 року позивач звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час призначення їй пенсії і подальших перерахунків (80% від місячної заробітної плати) та довідки Генеральної прокуратури України №18-1263зп від 26.09.2016 року. Однак, листом від 29.09.2016 року відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку пенсії позивача, посилаючись на положення п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, яким з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались по ряду законів, в тому числі по Закону України «Про прокуратуру», а раніше призначені пенсії не перераховуються. Разом з тим, позивач вважає не проведення відповідачем перерахунку її пенсії протиправним, оскільки відповідачем при нарахуванні позивачу пенсії, неправомірно застосовано положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, без урахування факту призначення позивачу пенсії до набрання чинності останніх змін, що дає їй право на проведення перерахунку пенсії, з урахуванням стажу роботи на посаді працівника прокуратури, тому позивач змушена звернутись з даним позовом в судовому порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2016р. відкрито провадження у даній справі в порядку скороченого провадження.

Відповідач Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві отримав копію зазначеної ухвали суду 25.01.2017р., однак протягом встановленого законом строку не скористався правом на подання заперечень.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в органах прокуратури України (а.с.8) та з 06.05.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві, отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (зі змінами і доповненнями) у розмірі 80% від суми заробітної плати (а.с.14).

За даними Довідки Генеральної прокуратури України від 26.09.2016 року №18-1263зп, ОСОБА_1 працює в Генеральній прокуратурі України на посаді старшого прокурора відділу. Заробітна плата на 01 грудня 2015р. становить 21509,17грн. (а.с.8).

На звернення ОСОБА_1 від 28.09.2016 року, Листом заступника начальника управління Пенсійного фонду України в місті Києві №7093/15 від 29.09.2016 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, з посиланням на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015 року, відповідно до якого з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, перераховуються серед іншого, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». (а.с.10)

Згідно із частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII) держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії) передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15.07.2015 набув чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон № 1697-VII), згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., N 53, ст. 793, N 50, ст. 474; 1995 р., N 11, ст. 71, N 34, ст. 268; 2001 р., N 9, ст. 38, N 44, ст. 233; 2002 р., N 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., N 29, ст. 233, N 30, ст. 247; 2004 р., N 8, ст. 66; 2005 р., N 2, ст. 32, N 6, ст. 132, N 11, ст. 198; 2006 р., N 1, ст. 18, N 19 - 20, ст. 156; 2007 р., N 7 - 8, ст. 66, N 33, ст. 442; 2008 р., NN 5 - 8, ст. 78, N 48, ст. 357; 2010 р., N 37, ст. 497, NN 41 - 45, ст. 529; 2011 р., N 23, ст. 160, N 30, ст. 279; 2012 р., N 12 - 13, ст. 82; 2013 р., N 14, ст. 89, N 21, ст. 208, N 37, ст. 490, N 39, ст. 517; 2014 р., N 11, ст. 132, N 17, ст. 593, N 20 - 21, ст. 745, N 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статі 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали суб'єктивне право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Проте, Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

За таких обставин, враховуючи вищевказані норми, з 15.07.2015 законодавчо встановлені підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури скасовані, у зв'язку з чим підстав для такого перерахунку немає.

Норми законодавства, якими скасовано право на перерахунок призначених прокурорам пенсій на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними.

За таких обставин, є помилковим твердження позивача про те, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії).

Таким чином, оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, то жодних підстав для визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду, у даному випадку, не вбачається.

При цьому, суд зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п.2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 (v002p710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», ст.ст. 8-11, 17-19, 41, 69-71, 94, 160-163, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я: