Справа № 806/1/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року м. Житомир справа № 806/1/17

категорія 3.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Ясинська К.В.,

за участю:

представника позивача Лебедєвої Л.В.,

представника відповідача Лугіни С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Малого приватного підприємства "Агатіс" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06.12.2016 р.,

встановив:
Мале приватне підприємство "Агатіс" звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06 грудня 2016 року про накладення штрафу у розмірі 14500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 листопада 2016 року Управлінням Держпраці у Житомирській області було проведено позапланову перевірку МПП "Агатіс" з питань дотримання прав та гарантій для працівників під час виконання державних громадських обов`язків, передбачених ст. 119 Кодексу законів про працю України. За результатами перевірки було складено акт №06-24-028/0909 від 18 листопада 2016 року, відповідно до якого було встановлено порушення позивачем вимог ст. 119 Кодексу законів про працю України в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з призовом на військову службу. На підставі акту перевірки №06-24-028/0909 від 18 листопада 2016 року відповідачем винесено постанову №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06 грудня 2016 року про накладення штрафу у розмірі 14 500,00 грн. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, зазначає, що на момент проведення перевірки наказ №11-К від 11 травня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 скасовано, видано наказ №22-К від 15 вересня 2016 року про увільнення ОСОБА_1 від роботи з 11.05.2016 у зв`язку із призовом на строкову військову службу із виплатою компенсації. Підкреслює, що оскільки позивачем на момент проведення перевірки буди усунені та відсутні, заява написана не безпосередньо ОСОБА_1 , а відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не були взяті до уваги об`єктивні обставини при прийнятті позивачем рішення про звільнення, то постанова Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06 грудня 2016 року про накладення штрафу у розмірі 14 500,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, зазначає, що позовні вимоги є неналежно обґрунтованими та безпідставними, базуються на інформації, що не відповідає дійсності. Вказує, що 31 жовтня 2016 року на адресу Управління Держпраці в Житомирській області надійшло звернення ОСОБА_1 за реєстр. № Б-682, в якому заявник повідомив, що він проходить військову строкову службу. Роботодавець за його основним місцем роботи - МПП "Агатіс" звільнили ОСОБА_1 , заробітну плату не виплачують. На підставі даного звернення відповідачем було проведено позапланову перевірку МПП "Агатіс" на предмет дотримання законодавства про працю з питань дотримання прав і гарантій для працівників під час виконання державних/громадських обов`язків, передбачених ст. 119 КЗпП України, що проводилася з 15 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року. Перевіркою встановлено, що працівника ОСОБА_1 було звільнено, що є порушенням позивачем вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України. За результатами перевірки був складений акт №06-24-028/0909 від 18 листопада 2016 року. Керуючись Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови КМУ від 17 липня 2013 року № 509" від 03.02.2016 №55 відповідачем було призначено розгляд справи про накладення штрафу на МПП "Агатіс" за результатами якого у порядку, в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06 грудня 2016 року на МПП "Агатіс" у розмірі 14 500 грн. На підставі вищевикладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2016 року на ім`я начальника Управління Держпраці у Житомирській області Сечіна С.М. ОСОБА_1 було направлено звернення, в якому, зокрема, повідомляється, що заявник з 01.09.2014 працював на малому приватному підприємстві "Агатіс" електрозварювальником, а з 11.05.2016 був звільнений у зв`язку із призовом на строкову службу (п.3 ст. 36 КЗпП України). Вказано, що всупереч вимогам ч. 3 с. 119 КЗпП України, ст. 21, 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" підприємство не виплачує заявнику середній заробіток. У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 , просить здійснити перевірку Малого приватного підприємства "Агатіс" м. Коростень з даного питання (а.с. 34).

Відповідно до змісту наказу Управління Держпраці у Житомирській області від 10 листопада 2016 року №2215, згідно статті 259 КЗпП України, наказу Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390, на підставі звернення громадянина ОСОБА_1 (вх. № Б-683 від 31.10.2016), погодження Держпраці від 07.11.2016 №11013/4.1/4.2-ДП-16, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 наказано провести в період з 15 листопада 2016 року по 21 листопада 2016 року позапланову перевірку з дотримання законодавства про працю з питань дотримання прав і гарантій для працівників під час виконання державних/громадських обов`язків, передбачених ст. 119 КЗпП України в МПП "Агатіс" за адресою: АДРЕСА_1 , код за . (а.с. 27).

Згідно направлення на проведення перевірки від 10.11.2016 №2060/04, керівнику МПП "Агатіс" було повідомлено, що Управлінням Держпраці у Житомирській області у відповідності до наказу від 10 листопада 2016 року № 2215 направляється для проведення позапланової перевірки з дотримання вимог законодавства про працю, зайнятість, загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших нормативно-правових актів в МПП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , код за (а.с. 28).

Встановлено, що в період з 15 листопада 2016 року по 28 листопада 2016 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_2 було проведено позапланову перевірку додержання МПП "Агатіс" вимог законодавства про працю і загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт перевірки № 06-24-028/0909 від 18.11.2016 (а.с. 11-22).

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 працював зварювальником в МПП "Агатіс" з 01.09.2014 наказ №18-к по 11.05.2016 наказ №11-к і був звільнений відповідно до поданої заяви, у зв`язку із призовом на строкову військову службу із виплатою компенсації в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Наказ №11-к від 11.05.2016 року був виданий з порушенням вимог ст. 119 КЗпП України. На момент проведення перевірки наказ №11-к 11.05.2016 року скасовано та видано наказ №22-к від 15.09.2016 про увільнення ОСОБА_1 від роботи з 11.05.2016 року у зв`язку із призовом на строкову військову службу, із збереженням місця роботи і середнього заробітку на період проходження строкової військової служби. Відповідно до наданих директором пояснень наказ про звільнення ОСОБА_1 видано на підставі заяви ОСОБА_1 та повістки військового комісаріату від 11.05.2016. Повідомлення з військового комісаріату №2/108 від 15.09.2016 року було надано підприємству матір`ю ОСОБА_1 , після чого було скасовано вказаний наказ та видано наказ про увільнення. Підприємством надіслано рекомендований лист на адресу матері ОСОБА_1 щодо надання трудової книжки для внесення відповідного запису. Запис у трудову книжку здійснено 18 листопада 2016 року. МПП "Агатіс" нараховані кошти ОСОБА_1 в розмірі середнього заробітку з 14.06.2016 в сумі 7 761,04 грн., з яких 2334,50 ОСОБА_1 отримав за рахунок перерахунку коштів, отриманих при звільненні (дві мінімальні заробітні плати). Кошти за період з 12.05.2016 по 14.06.2016 не нараховувалися у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів. Залишок нарахованих коштів в сумі 5 426,54 грн. буде перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 після того, як МПП "Агатіс" будуть надані банківські реквізити ОСОБА_1 для перерахунку коштів. Таким чином, МПП "Агатіс" було допущене порушення ч.3 ст.119 КЗпП України в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із призовом на строкову військову службу (а.с. 21 та зворот).

18 листопада 2016 року відповідачем на ім`я директора МПП "Агатіс" ОСОБА_3 винесено припис №06-24-028/0909-0362 відповідно до змісту якого приписано в подальшому дотримуватись вимог законодавства щодо працівників, призваних на строкову військову службу. У строк до 18 грудня 2016 року необхідно письмово інформувати про виконання вимог припису Управління Держпраці. (а.с. 26 та зворот).

Згідно повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу від 23 листопада 2016 року №5017, МПП "Агатіс" було повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови КМУ від 17 липня 2013 року № 509" від 03.02.2016 №55 розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, здійснене МПП "Агатіс" (АК4Т № №06-24-028/0909 від 18.11.2016) відбудеться о 11 год. 30 хв. 06 грудня 2016 року в приміщенні Управління Держпраці у Житомирській області, за адресою: м. Житомир, вул. Шевченко, 18-а, 5-ий поверх, кабінет начальника Управління Держпраці у Житомирській області. У разі нез`явлення справу буде розглянуто без участі представників МПП "Агатіс". (а.с. 29).

06 грудня 2016 року Управлінням Держпраці у Житомирській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ/71/06-24-028/0909, відповідно до якої за порушення ст. 119 КЗпП України в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з призовом на строкову військову службу на мале приватне підприємство "Агатіс" накладено штраф у розмірі 14 500 грн. (а.с. 23 та зворот).

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 2 статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 877-V) визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (зі змінами та доповненнями, далі - Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Основними завданнями Держпраці, зокрема, є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (підпункт 1 пункту 3 Положення).

В силу приписів пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці; навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами та перевірки їх знань.

Пунктом 7 Положення визначено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Частиною 1 статті 38 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-XII передбачено, що державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, територіальним структурним підрозділом якого є Позивач по даній справі.

Відповідно до абзаців 1-2 частини першої статті 39 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-XII, із змінами та доповненнями, посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи) визначає порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Судом встановлено, що постанова про накладення на МПП "Агатіс" штрафу у розмірі 14 500 грн., управлінням прийнято за порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпП України, що встановлені за результатами позапланової перевірки додержання МПП "Агатіс" вимог законодавства про працю і загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Обґрунтовуючи протиправність спірної постанови представник позивача зазначає, що працівник ОСОБА_1 хоч і був звільнений наказом №11-к від 11.05.2016, що дійсно є порушенням вимог ст. 119 КЗпП України, однак на момент проведення відповідачем дане порушення було добровільно усунуто позивачем, а від так постанова про накладення штрафу є протипротиправним.

Суд не погоджується із доводами позивача з огляду на наступне.

Положеннями статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII встановлені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

У відповідності до ч.3 ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції на час укладання контракту) для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-XII, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Твердження, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) також кореспондується з положеннями статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Відповідно до ч.8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Здійснивши системний аналіз наведених правових норм, суд зазначає, що з моменту оголошення мобілізації настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ, постановлено: оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Указами Президента України від 06 травня 2014 року № 454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014, від 14 січня 2015 року № 15/2015, які затверджені Законами України від 06 травня 2014 року № 1240-VІІ, від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ, від 15 січня 2015 року № 113-VІІІ відповідно, також оголошувались та проводились часткові мобілізації.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що з моменту прийняття Президентом України Указу від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 15 січня 2015 року № 113-VІІІ переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Під мобілізацією слід розуміти комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Водночас, згідно абз. 6 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства України, суд зазначає, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.

Дана правова позиція також викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року по справі № 800/582/14.

Здійснивши системний аналіз наведених норм чинного законодавства та враховуючи позицію Вищого адміністративного України, суд дійшов висновку, що на час призову ОСОБА_1 діяв особливий період, з огляду на що за ним повинні зберігатися гарантії передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII, в тому числі і середній заробіток.

Суд критично ставиться до доводів позивача та зазначає, що відповідальність у вигляді накладення штрафу, визначена у постанові Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06.12.2016 була застосована до позивача саме за факт порушення норм ч. 3 ст. 119 КзПП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, згідно змісту постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року по справі №279/5487/16-п зокрема, було підтверджено факт вчинення МПП "Агатіс" порушення, визначеного актом №06-24-028/0909 від 18 листопада 2016 року.

Таким чином, суд наголошує, що факт допущення МПП "Агатіс" порушення вимог ч.3 ст. 119 КЗпП України в частині звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із призовом на строкову військову службу не заперечується сторонами та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи норми чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують порушення Малим приватним підприємством "Агатіс" ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII, суд дійшов висновку про правомірність винесення відповідачем постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06 грудня 2016 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем належним чином не доведено, а відповідачем та наявними у матеріалах справи доказами спростовано протиправність дій Управління Держпраці у Житомирській області при винесенні постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ/71/06-24-028/0909 від 06 грудня 2016 року, тому позовні вимоги Малого приватного підприємства "Агатіс" не підлягають задоволенню.

В силу приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не присуджуються.

Керуючись статтями 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 09 березня 2017 р.