Справа № 372/3388/16-а
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/3388/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Бадьорій Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищеназваним позовом, в якому посилаючись на неправомірні дії відповідача Міністерства оборони України, допущені під час розгляду його заяви про виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а саме на території Республіки Афганістан, просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 по отриманню одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням інвалідності IІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі двохсоткратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 26 травня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на надання позивачем повного передбаченого законом переліку документів, протиправну відмову Міноборони у призначенні і виплаті грошової допомоги позивачеві.

Представник відповідача Андрєєв Д.В. в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що грошова допомога позивачеві не була призначена через недоліки у поданих документах, рішення комісії Міноборони вважав правомірним.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що уповноваженим органом по виплаті грошової допомоги є Міноборони, яке виявило недоліки у документах позивача.

Вислухавши представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 24 листопада 1983 року по 08 лютого 1986 року проходив військову службу і приймав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області, військовим квитком і посвідченням учасника бойових дій.

Наказом Mіністра оборони СРСР позивача 08 лютого 1986 року було звільнено в запас в зв`язку з закінченням строку служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 Афганістан входить в перелік держав, де в період з квітня 1978 р. - грудень 1989 р. велись бойові дії на їх території.

В період проходження військової служби позивачем було отримано поранення, яке згідно висновку судово - медичного експерта за давністю утворення відповідає періоду участі в бойових діях в Афганістані, що підтверджується висновком.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військо-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, поранення, поранення позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується протоколом засідання.

Відповідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу довічно з 26.05.2016 року встановлена II група інвалідності, причиною якої є травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується випискою з акта, висновком судово-медичного експерта.

02.06.2016 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату одноразової грошової допомоги, що підтверджується заявою.

22.06.2016 року Київський обласний військовий комісаріат вказану заяву з необхідними документами направив у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, для нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, при цьому відповідно до висновків ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач дійсно має право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги, що підтверджується листом.

12 серпня 2016 року на засіданні комісії Департаменту фінансів Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби було прийнято рішення, яке відображене в пункті 91 Протоколу від 12 серпня 2016 року № 58 і яким було повернуто на доопрацювання обласному військовому комісаріату документи щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги з мотивів неподання документа про обставини поранення, що підтверджується витягом із протоколу.

Копія вказаного витягу із протоколу була направлена відповідачем позивачеві 11.10.2016 року, що підтверджується листом.

При наданні правової оцінки позовним вимогам суд приймає до уваги наступне.

Порядок та на умови, виплати грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в різний період часу регулювались наступними прийнятими Кабінетом Міністрів України нормативно правовими актами: Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб»; Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців»).

Згідно з п. 4 ч.2 ст. 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІ групи одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу інвалідності другої групи.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14.

Таким чином, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15.

Отже, при розгляді заяви та документів позивача про нарахування та виплату грошової допомоги відповідач повинен був врахувати Постанову Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Відповідно до п. 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», призначення і виплата одноразової допомоги здійснюється на підставі документів. У разі неподання повного комплекту документів (наприклад відсутності свідоцтва про смерть у разі загибелі військовослужбовця), підстав для призначення одноразової допомоги немає. Порядок призначення та виплати допомоги: особи, які мають право на одноразову допомогу звертаються з документами у обласний військовий комісаріат; комплект документів перевіряється та надсилається за належністю в Департамент фінансів Міністерства оборони України для розгляду їх Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги; перевірені фахівцями документи розглядаються Комісією та подаються Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення одноразової допомоги; після прийняття рішення Міністром оборони України кошти надсилаються у обласний військовий комісаріат (військову частину), до якого були подані документи, для виплати одноразової допомоги отримувачам. Виплата одноразової допомоги провадиться в порядку черговості відповідно до дати подання документів після отримання Міністерством оборони коштів, передбачених на ці цілі.

В силу пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Така правова позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 року № К/800/40725/15.

При наданні правової оцінки спірним правовідносинам слід врахувати, що під час розгляду заяви позивача відповідач станом на цей час не прийняв рішення по суті її вимог, а викладені у протоколі засідання комісії Міністерства оборони України відомості вказують про те, що дії відповідача про повернення поданих позивачем документів на доопрацювання не ґрунтуються на законі, оскільки подібних повноважень комісії не передбачено ні відомчими нормативно-правовими актами щодо врегулювання її діяльності, ні іншими нормами права.

При цьому матеріали справи містять достатньо переконливих доказів наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності IІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі двохсоткратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, дії відповідача щодо повернення на доопрацювання документів позивача по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, слід визнати протиправними.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду переконливих доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин, суд вважає, що під час розгляду справи було доведено факт порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, які підлягають судовому захисту.

Заперечення відповідача та третьої особи суд вважає непереконливими і такими, що не враховують приписи законодавства, на які позивач посилався в обгрунтування позову. Так, посилання на необхідність отримання додаткових документів щодо розміру грошового забезпечення, обставин поранення не ґрунтуються на законі, оскільки позивач проходив строкову військову службу і не був офіцером, будь-яких відомостей про наявність передбачених законом обмежень у позивача для отримання одноразової грошової допомоги суду не повідомлено, а отримання позивачем додаткових документів щодо проходження військової служби є неможливим, оскільки сторонами визнається факт відсутності на території України військової частини, де позивач проходив військову службу за часів існування СРСР, тому вимога про надання додаткових документів, не передбачених зазначеним вище Порядком, є протиправною і необґрунтованою. При цьому обставини поранення позивача в достатній мірі підтверджуються наданими відповідачеві та суду документами, з яких вбачається, що він дійсно отримав поранення саме внаслідок виконання обов`язків військової служби, а відповідач всупереч вимогам КАС України не подав жодного доказу на спростування відповідних відомостей, тому суд не вбачає підстав вважати, що обставини поранення позивача можуть свідчити про будь-яку його власну неправомірну діяльність, яка б перешкоджала виникненню у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у спірних правовідносинах.

Водночас, суд вважає неможливим повне задоволенні позовних вимог через те, що суд невправі вирішувати за відповідача питання щодо визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оскільки суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, « Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Отже, проходження позивачем військової служби підтверджується матеріалами справи, позивачем вірно зазначено про застосування нормативно-правових актів, які діяли на момент встановлення інвалідності, при цьому враховуючи, що Міністерство оборони України лише з формальних підстав не розглянуло по суті його заяву, при цьому не було прийнято до уваги висновків і правової позиції суду у подібних правовідносинах, достатнім і належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача Міністерства оборони України повторно розглянути документи щодо призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі двохсоткратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Однак при цьому суд звертає увагу вказаного відповідача на необхідність обов`язкового врахування при повторному розгляді документів щодо позивача висновків суду, викладених у даній постанові, оскільки відповідачем не було забезпечено належного, повного і обгрунтованого вирішення питання призначення позивачеві одноразової грошової допомоги, чим не було виконано покладений на нього законом обов`язок.

Інші, зазначені у позові способи відновлення порушеного права позивача суд вважає недостатньо обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню в частині доведених позовних вимог.

Керуючись статтею 55 Конституції України, статтями 2, 9, 10, 11, 69, 71, 86, 94, 159 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 3, 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

П О С Т А Н О В И В :
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі двохсоткратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 26 травня 2016 року та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків, викладених у даній постанові.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кравченко М.В.