Справа № 355/1557/16-а
Суддя: Єременко В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 355/1557/16-а
Провадження № 2-а/355/5/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Баришівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними щодо відмови в зарахуванні стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, визнання за позивачем право на отримання пільгової пенсії, зарахування певного періоду стажу роботи та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Баришівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними щодо відмови в зарахуванні стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, визнання за позивачем право на отримання пільгової пенсії, зарахування певного періоду стажу роботи та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його після закінчення сільського професійно-технічного училища № 5 у смт. Березань Київської області, 15.06.1981 року було прийнято на роботу в радгосп «Лехнівський» трактористом. Через 33 роки праці в народному господарстві, 01.11.2014 року було звільнено з роботи за власним бажанням, а саме із СТОВ «Промінь», де останнім часом працював трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві.

ОСОБА_1 виявив бажання про вихід на пільгову пенсію, оскільки його вік становить 55 років, а трудовий стаж більше 35 років в тому числі 22 роки пільгового стажу. В березні 2016 року позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років.

Відповідно до наданих довідок, уточнюючих пільговий характер виконуваних робіт, ОСОБА_1 працював повний робочий день трактористом-машиністом, а саме:

- з 15.06.1981 р. по 17.09.1982 р. в радгоспі «Лехнівський";

- з 05.11.1982 р. по 01.03.1985 р. в ПАТ, «Агрофірма Березанська птахофабрика";

- з 02.03.1985 р. по 25.08.1990 р. в радгоспі „Лехнівський";

- з 13.09.1990 р. по 15.01.1993 р в ПАТ «Агрофірма Березанська птахофабрика";

- з 10.05.1994 р. по 26.05.1998 р. в Філії індивідуального ПП „Арвіос";

- з 06.08.2002 р. по 17.04.2003 р. в ТОВ „Баришівська зернова компанія";

- з 01.02.2008 р. по 01.03.2012р. в господарському ТОВ „Промінь";

- з 01.08.2012 р. по 01.11.2014 р. в господарському ТОВ "Промінь".

ОСОБА_1 зазначає, що за цими підрахунками він пропрацював трактористом-машиністом 22 роки 2 місяці 15 днів.

Відмовляючи приймати до підрахунку стаж роботи трактористом-машиністом з 10.05.1994 р. по 26.05.1998 р. у Філії індивідуального ПП „Арвіос", відповідач мотивував це тим, що на даний час за вказаною адресою зазначене підприємство не знаходиться, приміщення не орендує, фінансово-господарську діяльність не веде, а тому вважає, що пільговий стаж позивача згідно записів у трудовій книжці складає 18 років 2 місяці 9 днів. З таким висновком відповідача позивач не погоджується.

Із копії довідки Філії індивідуального приватного підприємства „Арвіос" від 03.04.2016 № 064, оригінал якої знаходиться у відповідача, зазначається, що ОСОБА_1 працював з 10.05.1994 року (наказ 28-к від 10.05.1994 р.) по 26.05. 26.05.1998 р.) (наказ №9-к від 26.05.1998 р.) трактористом-машиністом і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач всупереч вимогам діючого законодавства, свідомо та грубо порушив його законні права на своєчасне отримання пільгової пенсії, чим завдав не тільки матеріальної але й значної моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, відповідно до ст.ст. 23, 216 ЦК України.

Розмір заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює в сумі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Позивач просить суд: - визнати протиправними дії Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області щодо відмови зарахувати йому стаж роботи тракториста-машиніста у Філії індивідуального ПП „Арвіос" до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років;

-визнати за ним право на отримання пільгової пенсії відповідно до п. в) ч. 1 ст. 13 Закон України «Про пенсійне забезпечення громадян України» та зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області зарахувати трудовий стаж роботи тракториста-машиніста у Філії індивідуального ПП „Арвіос" за період з 10.05.1994 р. по 26.05.1998 р. до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років та призначити пенсію з 03 травня 2016 року; - стягнути з Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений ним до суду адміністративний позов та зазначив, що в квітні 2016 року він звернувся до Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області по питанню отримання пільгової пенсії, де йому сказали, які необхідно зібрати документи. В УПФ зібрані ним документи були переглянуті та повідомили, що не вистачає 4.5 роки стажу на отримання пільгової пенсії. Філія ПП «Арвіос» в реєстрі є, але підприємство не працює. Спочатку підприємство знаходилося в селі Садове, а потім в селі Пилипче, Баришівського району. Позивач зв,язався з керівництвом організації і там видали довідку про роботу в філії ПП «Арвіос», але на підставі яких документів він не знає. В районному архіві повідомили, що у них немає ніяких відомостей про ПП «Арвіос».

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні також наполягав на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вважає дії Баришівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області незаконними по відношенню до його клієнта. Окрім того ОСОБА_3 зазначив що основним документом на отримання пільгової пенсії являється трудова книжка.

Представники відповідача Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області Рахуба Віта Юріївна, Янішевська Марина Миколаївна, Бодак Інна Григорівна в судовому засіданні заперечували проти заявленого позивачем ОСОБА_1 адміністративного позову, надали суду для огляду матеріали пенсійної справи та витяги із пенсійної справи для приєднання до матеріалів адміністративного позову.

Як в своїх довільних поясненнях суду, так і в письмових запереченнях Рахуба В.Ю., Янішевська М.М. та Бодак І.Г. зазначили, що позивач свої позовні вимоги обгрунтовує Законом України «Про пенсійне забезпечення громадян України, якого взагалі не існує, так як в українському правовому полі застосовуються норми Закону України «Про пенсійне забезпечення». 07.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ з заявою за призначенням пенсії на пільгових умовах згідно п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви додав довідки, уточнюючі пільговий характер виконуваних робіт, де працював повний робочий день трактористом-машиністом.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування», органи УПФ мають право вимагати відповідні документи у підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність подання відомостей про осіб, які підлягають загальнообов,язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

В ході перевірки поданих документів головним спеціалістом сектору платежів пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи Управління, було встановлено, що згідно актів №69 від 29.07.2016 року та від 19.07.2017 року філія індивідуального ПП «Арвіос» за вказаною адресою не знаходиться, приміщення не орендує фінансово-господарську діяльність не веде, а тому довідка, уточнююча пільговий характер виконуваних робіт, видана цим підприємством - є фіктивною.

Отже період роботи ОСОБА_1 з 10.05.1994 року по 26.05.1998 року в Філії індивідуального ПП «Арвіос» зарахувати до пільгового стажу неможливо. Пільговий стаж позивача підтверджений частково в результаті проведення зустрічними перевірками інформації, зазначеної в довідках, уточнюючих пільговий характер виконуваних робіт, про що складені відповідні акти. Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу. За наявними документами пільговий стаж позивача складає 18 років 2 місяці 9 днів, права на пенсію на пільгових умовах згідно п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», він не має.

Підстав для задоволення моральної шкоди УПФ також не вбачає. Орган УПФ не має права в своїй діяльності нехтувати нормами чинного законодавства України.

Свідок по справі ОСОБА_7 пояснила суду, що вона являється дочкою позивача ОСОБА_1 23.05.2016 року у її батька настав пенсійний вік. Вони поїхали до УПФ в Баришівському районі, здали пакет документів. В управлінні повідомили, що відсутні необхідні відомості про ПП «Арвіос». Тоді вони звернулися до районного архіву, але там ніяких документів на це підприємство не було. В державного реєстратора дізналися, що підприємство діюче, і що його база знаходилась в селі Пилипче, Баришівського району. Свідок знайшла сина керівника ПП «Арвіос», який повідомив, що його батько ОСОБА_8 знаходиться то в Росії, то в Україні. З ОСОБА_8 вона зустрілась в м. Києві та замовила йому уточнюючу довідку про пільговий характер роботи і довідку про зустрічну перевірку щодо роботи батька в даній організації. ОСОБА_8 їй говорив, що основне материнське підприємство «Арвіос» знаходиться в Росії і там же частина документів, а інша частина в Україні. Координати ОСОБА_8 вона до УПФ у Баришівському районі для проведення перевірки наданих довідок не давала і не надала їх в судовому засіданні представникам УПФ. Де знаходяться документи, на підставі яких їй ОСОБА_8 видав довідки, не знає.

Суд заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, матеріали заведеної та закритої відносно ОСОБА_1 пенсійної справи, вважає заявлений позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.07.2016 року звернувся з заявою до відповідача Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області по питанню оформлення пільгової пенсії, пославшись на його роботу тракториста-машиніста в сільському господарстві. Баришівське об,єднане управління пенсійного фонду України Київської області відмовило гр-ну ОСОБА_1 ( рішення №847 від 06.10.2016 року про результати розгляду заяви про призначення пенсії) в призначенні пільгової пенсії, пославшись на недостовірність наданої довідки за період роботи з 10.05.1994 року по 26.05.1998 року в Філії індивідуального ПП «Арвіос», оскільки за наявними документами, пільговий стаж ОСОБА_1 складає 18 років 2 місяці 9 днів, де відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію на пільгових умовах він не має.

Позивач надав до УПФ довідку, датовану 03.04.2016 року за №064 Філіалу індивідуального приватного підприємства «Арвіос» за підписами керівника підприємства ОСОБА_8 та інспектора відділу кадрів ОСОБА_9 про роботу ОСОБА_1 в даному підприємстві з 10.05.1994 року по 26.05.1998 року. Але в ході перевірки Управлінням пенсійного фонду, встановити підприємство в селі Садова та в селі Пилипче, Баришівського району не представилось можливим за відсутністю в зазначених селах такого підприємства. Позивач ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_7 не надали Управлінню, які-небудь відомості щодо ОСОБА_8 та інспектора відділу кадрів ПП «Арвіос» ОСОБА_9, чи місця знаходження документів на підставі яких була складена довідка від 03.04.2016 року. А тому справа була закрита. Головне управління пенсійного фонду України в Київській області проводили перевірку макету відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах та вважають, що Баришівське об,єднане управління пенсійного фонду України Київської області прийняли рішення вірно.

В прийняті рішення № 847 від 06.10.2016 р. про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 Управління керувалось: Законом України Про пенсійне забезпечення", Законом України «Про загальообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637.

На час прийняття зазначеного рішення про відмову та на даний час, норми законодавства не неконституційними не визнавались та являються обов'язковими до виконання на всій території України і відповідно УПФ не має права в своїй діяльності нехтувати нормами чинного законодавства.

Позивачу ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, а не в прийнятті заяви.

Працівниками Пенсійного фонду при виконанні своїх посадових обов,язків, ОСОБА_1 були надані роз'яснення щодо надання ним пакету документів, які є обов'язковими для призначення пільгової пенсії.

Представник Позивача ОСОБА_3, в поясненні до суду стверджує, що акти про результати зустрічної перевірки складені УПФ є нікчемними. Однак представники УПФ спростовують таке твердження та вважають їх достовірними. На переконання УПФ, позивач здійснює неправильне трактування поняття, які зазначені в Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637. Норма Порядку передбачає, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для деяких категорій працівників, для підтвердження спеціального, трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, а саме: - зайнятість на роботах, що пов'язані з виробництвом сільськогосподарської продукції; - документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією. А тому відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Таким чином, Баришівське об,єднане управління пенсійного фонду України Київської області, відмовляючи позивачу ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах керувались нормами чинного законодавства і підстав для визнання їх дій неправомірними суд не вбачає. Немає підстав відповідно і на задоволення моральної шкоди, так, як така шкода не заподіяна.

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ врегульовані відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського Суду з прав людини у справах проти України. Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року (Великода Валентина Ніканорівна проти України), заява № 43331/12, де в мотивувальній частині рішення зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Зазначене свідчить про те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Пунктом 2.2. вказаного рішення передбачено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 (002р710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Україна є демократична, соціальна та правова держава; права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; в Україні визнається і діє принцип верховенства права; громадяни мають право на соціальний захист.

Складовою конституційного захисту на соціальний захист є право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 та ч. 1 ст. 58 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України» передбачено, що відповідно до ст. 8 Конституції в України визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, і якою це повноваження надано; обгрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення: своєчасно.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Про звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України, тобто про те, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені зазначає Вищий адміністративний суд України у Листі від 14.11.2012 № 2379/12/13-12.

Згідно ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Спір за участю Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, як суб'єкта владних повноважень ( п. 7 ч. І ст. 3 КАС України) є публічно-правовим і його вирішення згідно п. 1 ч. І ст. 17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки Баришівське об,єднане управління пенсійного фонду України Київської області, як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не довів свого права на визнання за ним права на отримання пільгової пенсії відповідно до п. «в» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Однак він не позбавлений можливості знову звернутись з заявою до УПФ та надати відповідні підтверджуючі документи щодо його роботи в ПП «Арвіос» та проведення відповідної перевірки цих документів для призначення пенсії на пільгових умовах. Суд не вважає довідку ПП «Арвіос» від 03.04.2016 року за №064 достовірною, так як по факту підприємство не працює, місце перебування його невідоме, до районного архіву документи не надходили, а довідка видана. Провести перевірку достовірності видачі довідки, позивач чомусь не надає до УПФ відомостей про те, із яких джерел надійшли такі відомості.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позиція Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області є правомірною і не має підстав для визнання їх дій неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

При цьому за змістом ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, обґрунтовує вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, докази позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновки Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, який відмовив позивачу у задоволенні його необґрунтованих вимог.

Суд вважає, що постановляючи дане рішення, судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлені судом обставини також стверджуються:

-ксерокопією паспорта ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 від 10.09.2004 р. (а.с.2-3);

- ксерокопією заяви ОСОБА_1 до Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про призначення пенсії від 07.07.2016 року;

- ксерокопією довідки №064 від 03.04.2016 року філіалу індивідуального приватного підприємства «Арвіос» (а.с.12);

- ксерокопією рішення №847 від 06.10.2016 (а.с.68) Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, про результати розгляду заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 (а.с.11);

- ксерокопіями актів від 29.07.2016 року та від 19.07.2016 року про відсутність філіалу індивідуального приватного підприємства «Арвіос» (а.с.27, 28);

- ксерокопією листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.11.2016 року №561/02-03 про перевірку макету відмовної пенсійної справи ОСОБА_1, де Головне УПФ у Київській області дії Баришівського об'єднаного УПФ вважають правомірними;

- дослідженою судом пенсійної справи ОСОБА_1, щодо відмови в призначенні пільгової пенсії;

Згідно ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. (ЗУ від 07.07.2010 року).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Тому, підстави для призначення пільгової пенсії позивачу ОСОБА_1 відсутні, де Баришівським об,єднаним управлінням пенсійного фонду Київської області здійснені повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 16, 19, 22, 46, 54, 55, 75, 92, 95, 96, 113, 116, 117, 124 Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, ст.ст. 6, 8, 9, 10, 11, 12, 18, 19, 20, 69, 71, 86, 94, 99, 104-106, 159, 160, 162, 163, 256 КАС України,- суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Баришівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними щодо відмови в зарахуванні стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, визнання за позивачем право на отримання пільгової пенсії, зарахування позивачу в трудовий стаж роботу на посаді тракториста-машиніста у Філії індивідуального ПП «Арвіос» за період з 10.05.1994 року по 26.05.1998 року, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років, призначення пенсії з 03 травня 2016 року та стягнення моральної шкоди.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського адміністративного апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Баришівського районного суду В. М. Єременко