Справа № 229/580/17
Суддя: Петров Є. В.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/229/26/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого - судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу ДАІ Бахмутського ВП ГУІП в Донецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії БР № 242782 від 17 листопада 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Зазначив у заяві, що інспектором при винесенні постанови були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, у тому числі право надавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. Постанова булі винесена на місці, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справу. В постанові не зазначені докази вчинення правопорушення, постанову інспектор виніс без участі позивача по справі, копію постанови не отримував. На вимогу позивача, інспектор не надав доказу його порушення за допомогою засобів відео фіксації, хоча при зупинці стверджував про те, що факт порушення правил ПДР зафіксовано. Про факт накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, дізнався тільки з моменту вручення постанови про примусове стягнення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив суд розглядати справу без участі представника відповідача, заперечення проти позову надав. Вважає, що постанову було винесено з додержанням всіх вимог законодавства, прав позивача порушено не було.

Дослідивши доводи позивача, що зазначені у позові, та додані ним до позову письмові докази, судом було встановлено наступне.

Постановою старшого інспектора Бахмутського ВП ГУІП взводу ДПС в Донецькій області 17 листопада 2016 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП і було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Позивач дізнався про це тільки 15 лютого 2017 року про винесення постанови, саме під час отримання постанови державного виконавця від 09.02.2017 року про стягнення з позивача у подвійному розмірі штрафу.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності було визначено те, що 17.11.2016 року о 11 год. 31 хв., позивач керуючи автомобілем «OPEL - VIVARO» д/н НОМЕР_1 на 28 км., по автошляху Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь, не увімкнув світло фар поза населеного пункту. В матеріалах справи, є прояснення позивача /а.с.29/, в яких він зазначає, що не погоджується з зупиненням його авто, з пред'явленим порушенням не згоден.

З постанови вбачається, що позивача по справі притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.2 ст. 122 КУпАП, однак копію постанови не вручено. Про що свідчить не заповнена строчка постанови позивачем, в ній не міститься підпису позивача, або відмітки про те, що він відмовився підписувати постанову.

Дана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Згідно з ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

У відповідності до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Таким чином, застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2ст.6 Основного Закону України)

Отже, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, яке не відноситься до переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, безпосередньо на а/д Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь інспектор порушив вищезазначені права ОСОБА_1, на що і звертає увагу позивач у заяві, поданій до суду.

Відповідно до вимог статей 2772-280 КУпАП відповідач мав повідомити позивача про розгляд справи, здійснити підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення та вчинити інші дії, а вже потім відповідно до ст. 283 цього ж Кодексу винести відповідну постанову по справі про адміністративне правопорушення.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

За правилами ст.2 КАС України рішення суб'єкта владних повноважень має бути прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач мав дотримуватись вимог статтей 251, 254, 283 КУпАП і прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення та транспорті» роз'яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектором ДАІ не зазначено та не долучено жодного доказу вчинення адміністративного правопорушення, відсутні свідки.

З урахуванням матеріалів справи, невиконання відповідачем ухвали суду про надання письмових заперечень, суд приходить до висновку, що вказівка ч.2 ст.71 КАС України про обов'язок доказування правомірності своїх дій відповідачем не виконана.

Висновки суду узгоджуються з висновками Вищого адміністративного суду України по справі К/800/37207/15.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови з вищевказаних підстав.

На підставі ст. 288 КУпАП, керуючись саттями 2, 11, 17, 18, 70, 71, 163, 172-2 ч.2 1712 Кодексу адміністративного судочинства України, Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, суд,

П О С Т А Н О В И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу ДАІ Бахмутського ВП ГУІП в Донецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати дії інспектора Бахмутського ВП ГУІП взводу ДПС в Донецькій області щодо складання постанови серії БР № 242782 від 17 листопада 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять п'ять) грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення незаконними.

Визнати постанову серії БР № 242782 від 17 листопада 2016 року про накладення адміністративного стягнення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Постанова набирає законної сили: через 10 днів з дня її проголошення, якщо впродовж цього строку не подана апеляційна скарга; або після розгляду апеляційним судом у разі подання апеляційної скарги.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня складання у повному обсязі.

Суддя: Є. В. Петров