Справа № 537/490/17
Суддя: Сьоря С. І.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 537/490/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи ОСОБА_1 до суб'єкта владних повноважень Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити постанову, якою визнати неправомірним та скасувати рішення Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести обчислення йому пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 04.08.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Свої вимоги мотивував тим, що 02.08.2016 року, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» він звернувся до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою та додатками до неї, про призначення йому пенсії за вислугою років.

04 серпня 2016 року згідно рішення №173 йому відмовлено відповідачем у призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку з відсутністю необхідної тривалості спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

На час звернення до відповідача він мав стаж роботи в органах прокуратури Полтавської області 21 рік 5 місяців 11 днів, який підпадає під дію ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 16.11.1995 року, а отже має право на отримання пенсії за вислугою років, а тому вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, в зв»язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача - Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких в задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, приходжу до наступних висновків.

Як вбачається із записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 на ім»я ОСОБА_1 та матеріалів справи, останній з 01.09.1992 року по 02.06.1997 року навчався на юридичному факультеті денної форми навчання Київського університету імені Тараса Шевченка, з 02.06.1997 року по 31.03.2004 року працював на прокурорських посадах у прокуратурі Вінницької області, з 05.04.2004 року по 30.06.2005 року працював на прокурорських посадах у прокуратурі Чернівецької області, з 01.07.2005 року по 09.09.2005 року працював на прокурорських посадах у прокуратурі Вінницької області, з 12.09.2005 року по 12.05.2015 року працював на прокурорських посадах у прокуратурі Полтавської області, з 12.05.2015 року по 06.07.2016 року працював на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області.

02.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області №173 від 04 серпня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідної тривалості спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законом порядку.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з нормами ч.ч.1-3 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 16.11.1995 року, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст..56 Закону України «Про прокуратуру» , в тому числі у військовій прокуратурі, стажистам в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах інших організацій, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Відповідно до ч.1 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» у редакції 23.05.1991 року, вищим навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Зазначені навчальні заклади визначені вищими навчальними закладами також відповідно до ст. 25 ЗУ «Про вищу освіту» в редакції 17.01.2002 року.

Університет, відповідно до ст.25 Закону України «Про вищу освіту» є багатопрофільним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра напрямків науки, техніки, культури і мистецтв, тощо. Факультет є основним організаційним і навчально-науковим структурним підрозділом вищого навчального закладу третього та четвертого рівня акредитації, що об'єднує відповідні кафедри і лабораторії (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про вищу освіту»), надає вищу освіту за певною спеціальністю. Підготовка фахівців в університеті здійснюється за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» або «магістр» (ст. 43 Закону України «Про освіту»).

Відповідно до п. 3.2. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 № 07.2-10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам», до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», підлягає зарахуванню половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство», що дає право на пенсію за вислугою років відповідно вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно розрахунку стажу роботи ОСОБА_1, розрахованого Прокуратурою Рівненської області від 06.07.2016 року за вих..№11/1-74/1д, станом на 06.07.2016 року стаж роботи ОСОБА_1, який дає право на пенсією за вислугою років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», становить 21 рік 05 місяців 11 днів та до такого стажу увійшла: половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1992 року по 02.06.1997 року (2 роки 4 місяці 15 днів), час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Вінницької області з 02.06.1997 року по 31.03.2004 року (6 років 9 місяців 29 днів), час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Чернівецької області з 05.04.2004 року по 30.06.2005 року (1 рік 2 місяців 25 днів), час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Вінницької області з 01.07.2005 року по 09.09.2005 року (2 місяці 8 днів), час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Полтавської області з 12.09.2005 року по 12.05.2015 року (9 років 8 місяців), час роботи на прокурорських посадах у прокуратурі Рівненської області з 12.05.2015 року по 06.07.2016 року (1 рік 1 місяць 24 дні).

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, виходячи з якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року №5рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з п.4 рішення від 11.10.2005 року у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Також, у абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N8-pn/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004,від1грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року Законом України від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» було звужено права і соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядок її розрахунку.

Також, суд вважає, що викладеним вимогам Конституції України суперечить і п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-УШ, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, прихожу до висновку позивач ОСОБА_1 правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі cт. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 16.11.1995 року та, керуючись вимогамист.22 Конституції України, в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу неправомірно відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а тому оскаржуване рішення відповідача необхідно визнати протиправним і скасувати та зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 04.08.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71,159-163, 167, 257 КАС України, Законом України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області №173 від 04 серпня 2016 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Кременчуцьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 04.08.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідної категорії прокурорсько - слідчих працівників.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого судового збору

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя