Справа № 752/1362/16-а
Суддя: Ладиченко С. В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/1362/16-а
Провадження № 2-ар/752/6/17
У Х В А Л А

Іменем України

01.03.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Ладиченко С.В.

за участю секретаря - Тасенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про ро'яснення постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві(до реорганізації управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва)про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просила суд визнати протиправним рішення управління Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві(до реорганізації управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва) про відмову їй в перерахунку пенсії та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату призначеної їй пенсії за віком з урахуванням виплати заробітної плати для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та надбавок за високі досягнення у праці починаючи з 01 січня 2016 року.

ПостановоюГолосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2016 року позов був задоволений.

Суд постановив визнати протиправним рішення Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві(до реорганізації управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва) про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Також суд постановив зобов'язати Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням виплати заробітної плати для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та надбавок за високі досягнення у праці починаючи з 01 січня 2016 року.

14.12.2016 року відповідач Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до суду з заявою про роз'яснення постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2016 року.

Відповідач просить суд роз'яснити постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 22.09.2016 року по справі № 752/1362/16-а, зазначивши «зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця з розрахунку 60 % від заробітної плати державного службовця з урахуванням виплати заробітної плати для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та надбавок за високі досягнення у праці починаючи з 01 січня 2016 року».

Свою заяву відповідач мотивує це тим, що під час виконання зазначеного рішення суду виникли труднощі при виконанні, оскільки в резолютивній частині судового рішення не вказано, в якому відсотковому відношенні від заробітної плати державного службовця Управління повинно здійснити перерахунок пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, індексації заробітної плати та премії.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В резолютивній частині постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року по справі № 752/1362/16-а судом не зазначено в якому відсотковому відношенні від заробітної плати державного службовця Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повинно здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії державного службовця з урахуванням виплати заробітної плати для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та надбавок за високі досягнення у праці починаючи з 01 січня 2016 року.

В судове засідання представникПравобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду заяви про роз'яснення постанови суду.

Позивач ОСОБА_1 просить суд заяву про роз'яснення постанови суду розглядати без її участі, та вказати у роз'ясненні 90 відсотків згідно законодавства яке діяло на час виходу її на пенсію.

Відповідно до частини 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч.2 ст. 170 КАС України).

Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 визначено, що в ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючипри цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Відповідач вказує, що в резолютивній частині постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року по справі № 752/1362/16-а судом не зазначено в якому відсотковому відношенні від заробітної плати державного службовця Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повинно здійснити перерахунок позивачу ОСОБА_1 пенсії державного службовця починаючи з 01 січня 2016 року.

Відповідно до частин 2, 5 ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Таким чином з урахуванням стажу позивача на момент призначення їй пенсії державного службовцям діяла норма закону про призначення пенсії в розмірі 80 відсотків від сум її заробітної плати за останнім місцем роботи на державній службі, а кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії.

Відповідно до вимог ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Із загального змісту статті 22 Конституції України можна зробити висновок, що права і свободи людини і громадянина в державі можуть тільки розширюватись, удосконалюватись, але ніяким чином не звужуватись.

Відповідно до частини 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Окрім того, частини 1-3 ст. 46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Крім того, у рішенні Конституційного суду України від 20.03.2002 у абз.4 п.6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 КонституціїУкраїни), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 ).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, їїзадовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

У п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення,необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 року встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8- рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004.

Європейський суд з прав людини ще у 1974 році у справі «Мюллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974 року) зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частина 1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ передбачає рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно- правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Таким чином відсоткове відношення від заробітної плати державного службовця у якому відповідач повинен здійснити перерахунок позивачу ОСОБА_1 пенсії державного службовця починаючи з 01 січня 2016 року вже був визначений їй при призначенні пенсії у розмірі 90 процентів та не може бути змінений у бік його зменшення на 60 відсотків.

Керуючись ст.170 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Роз'яснити постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2016 року по справі № 752/1362/16-а, зазначивши що зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця полягає у його здійсненні з розрахунку 90 % від заробітної плати державного службовця з урахуванням виплати заробітної плати для обчислення пенсії суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та надбавок за високі досягнення у праці починаючи з 01 січня 2016 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського адміністративного апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутніми в судовому засіданні, протягом п'яти днів з дня отриманні копії постанови.

Суддя: С.В. Ладиченко