Справа № 2137/10/2170
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2010-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2010 р. Справа № 2-а-2137/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Попутько О.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до ВАТ "Енергопостачальна компанія" "Херсонобленерго", третьої особи - Херсонського міського центру зайнятості

про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені в сумі 802283,97 грн,

встановив:

Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ВАТ "Енергопостачальна компанія" "Херсонобленерго" (далі - відповідач), третя особа - Херсонський міський центр зайнятості про стягнення адміністративно-господарських санкцій за 2009 рік у розмірі 800602,71 грн. та пені в сумі 1681,26 грн. (загальна сума заборгованості 802283,97 грн.)

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України № 875 і забезпечують працевлаштування інвалідів. Відповідач за 29 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, обґрунтовуючи це тим, що підприємством вчинені всі необхідні заходи щодо працевлаштування інвалідів, але створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати i працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що відповідач подавав звіти про наявність вакансій до Херсонського міського центру зайнятості вчасно, щодо позовних вимог поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 20 Закону України (в редакції від 06.10.2005 року Закон № 2960-ІУ) "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в poзмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда i не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних ociб, на яких працює від 8 до 15 ociб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда i не зайняте інвалідом, визначається в pозмipi половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Як встановлено судом, згідно щомісячних звітів відповідача та річного звіту за 2009 рік про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік, на підприємстві працювало 88 інвалідів, однак мали працювати 117 інвалідів.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації i забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, i звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами позивача та приходить до висновку, що Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дає підстави вважати, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати i працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач інформував центри зайнятості про вільні робочі місця для працевлаштування інвалідів, та надавав оголошення у пресу про працевлаштування працездатних інвалідів 3 групи, що підтверджується, зокрема, звітами про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках які надавались відповідачем до центру зайнятості протягом 2009 року.

Kpiм того, конкретні вимоги стосовно робочого місця інваліда визначені в індивідуальній програмі реабілітації інваліда, без наявності конкретного інваліда неможливо провести атестацію робочого місця для інваліда.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів на підприємстві, а тому підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій немає.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 158-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі, скарги про апеляційне оскарження з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

З повним текстом постанови сторони можуть ознайомитись через п'ять днів.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 серпня 2010 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 6.11