Справа № 804/783/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

31 січня 2017 р. Справа № 804/783/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ріга М.М. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 11.01.2017 року за виконавчим провадженням № 53092720;

скасувати постанову про накладення штрафу від 11.01.2017 року по виконавчому провадженню № 53092720 з примусового виконання виконавчого листа № 2-537/11 від 28.11.2016 року виданого Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про зобов'язання начальника Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області передати на реалізацію арештоване майно, а саме: 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_2.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, виконавче провадження №53092720, в межах якого винесено оспорювану постанову, стосується виконання виконавчого листа Вільногірського міського суду Дніпропетровської області №2-537/11, виданого 28.11.2016 року про зобов'язання начальника Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинити певні дії.

Згідно ч.4-5 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999р.) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Цим же нормам кореспондує ч.1-2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (від 14.06.2016р. чинного на час звернення позивача до суду з позовною заявою), якими передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Інший порядок судового оскарження рішень, дій і бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, про який зазначається у статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, зокрема, розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

Так, статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Тому, законом, а саме Цивільним процесуальним кодексом України, установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, що виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 01.12.2015 року по справі №21-3404а15, від 30.06.2015 року по справі №21-278а15, від 07.06.2015 року по справі №21-5470а15 та від 6 квітня 2016 року по справі № 6-570цс16 і в силу вимог частини 3 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування судом.

Тому, оскільки предметом позову є рішення державного виконавця, винесене в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, то такий спір не може розглядатись за правилами КАС України.

При цьому, норми частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII тлумачаться судом таким чином, що сторони, інші учасники та особи можуть оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення - до суду, який видав виконавчий документ, а щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) - до відповідного адміністративного суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко протии України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Єфанова