Справа № 812/390/16
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року справа №812/390/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р. у справі № 812/390/16 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про зобовязання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі- позивач, апелянт) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом (з урахуванням уточнень) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - відповідач), в якому просив суд зобовязати відповідача видати наказ, у якому визначити датою звільнення дату видачі дублікату трудової книжки 26 березня 2016 року, та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10 жовтня 2014 року по 26 березня 2016 року в сумі 75 523,62 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про зобовязання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено відсутність вини ГУМВС України у Луганській області щодо невидачі трудової книжки позивачу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що згідно із абзацами 5, 6, 7 пункту 4.1 Інструкції № 58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку. встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Апелянт вважає, що відповідач повинен був у день звільнення оформити і видати трудову книжку, а у разі її втрати - дублікат, що зробив при звернені позивача в-четверте, але видав дублікат трудової книжки з порушенням, а саме: не змінив дату звільнення на дату видачі дублікату трудової книжки. Дублікат трудової книжки позивач отримав лише 26 березня 2016 року разом з наказом про звільнення № 318 о/с від 09 жовтня 2014 року.

Вимушеним прогулом вважає період часу з 10 жовтня 2014 року (наступний день після винесення наказу № 318 о/с від 09 жовтня 2014 року, оскільки день звільнення є останнім робочим днем) по 26 березня 2016 року (день видачі дублікату трудової книжки).

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді оперуповноваженого відділу швидкого реагування Сокіл УБОЗ ГУМВС України у Луганській області у званні капітана міліції.

Наказом ГУ МВС України у Луганські області від 26.09.2014 № 2078 ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ України за п.64 є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, що не заперечується сторонами та підтверджується копією трудової книжки (а.с.6).

27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 направив до ГУМВС України в Луганській області заяву, якою просив видати трудову книжку та видати копію виписки з наказу (а.с.7). Заява отримана відповідачем 03.11.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 13).

28 січня 2015 року позивачем було направлено на імя начальника ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_3 скаргу на бездіяльність співробітників кадрового апарату ГУМВД України в Луганській області разом з заявою, в якій просив видати трудову книжку, копію виписки з наказу (а. с. 8-9, 10). Скарга разом з заявою отримана відповідачем 03.02.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13).

Листом від 17 лютого 2015 року №6/2-559 відповідач на звернення позивача зазначив, що військовий квиток та оригінал трудової книжки перебувають в особовій справі, а також що у день звільнення позивач не перебував на службі та не прибув до ГУМВСУ для отримання трудової книжки, не видана за місцем тимчасової дислокації Головного управління в м. Сєвєродонецьку не з вини адміністрації ГУМВС України у Луганській області та з урахуванням того, що територія міста Луганська перебуває під контролем незаконних озброєних формувань, будь-яким чином отримати особову справу або трудову книжку, не надається можливим, тому зазначене питання буде розглянуто після встановлення конституційного ладу на території Луганської області (а.с.49).

30 жовтня 2015 року позивачем було направлено до ГУМВС України в Луганській області заяву, в якій просив видати трудову книжку, змінити дату звільнення на дату видачі трудової книжки, сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.11-12). Заява отримана відповідачем 03.11.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13).

Листом від 06 листопада 2015 року №6/2-5013 відповідач на звернення позивача зазначив, що з урахуванням того, що територія міста Луганська перебуває під контролем незаконних озброєних формувань, будь-яким чином отримати особову справу та оригінал трудової книжки не надається можливим. Для отримання дублікату трудової книжки необхідно прибути до УКЗ ГУМВСУ з бланком трудової книжки та оригіналом диплому про навчання (а.с.50).

28 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ МВС України у Луганській області з заявою про видачу дублікату трудової книжки (а. с. 51) та отримав його 26.03.2016 (а.с.52).

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно пункту 1.1 ч. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 ч. 4 Інструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням.

Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно п 5.1 ч. 5 Інструкції, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно п. 6.1 ч. 6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при виписуванні трудової книжки, або вкладиша до неї, або дубліката трудової книжки власник або уповноважений ним орган стягує з працівника суму її вартості.

У разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а у разі втрати трудової книжки видається дублікат трудової книжки за заявою працівника.

18 травня 2014 року незаконними озброєними формуваннями було захоплено адміністративну будівлю ГУ МВС України у Луганській області, яка розташована за адресою: вул. Луначарського, 38, м. Луганськ, про що 26.05.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002210 були внесені відповідні відомості, разом з усією документацією, а також особовими справами працівників ГУМВСУ.

Крім того, колегія суддів має зазначити, що Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу від 09.10.2014 №318 о/с про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди та заборгованість по заробітній платі відмовлено (а.с.40-44).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с.45-48).

Зазначеною Постановою суду від 23 жовтня 2015 року встановлено, що остаточною датою звільнення позивача вважається 09.10.2014 по вказаний день ОСОБА_2 до місця дислокації так і не прибув.

Тобто, в день звільнення позивач був відсутній на роботі, тому видати трудову книжку відповідач не мав можливості.

Також в зазначеній постанові зазначено, що судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що він згідно ст. 235 КЗпП України має право на середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки, оскільки вини ГУ МВС України у Луганській області з приводу її невидачі судом не встановлено. Як зазначив свідок ОСОБА_4 матеріали особової справи разом з трудовою книжкою позивача залишились у захопленому приміщенні в м. Луганську, а тому видати її при звільненні позивачу не було можливості.

З цього приводу суд розяснив позивачу про те, що він не позбавлений можливості звернутися з вимогою до ГУ УМВС України у Луганській області з відповідною заявою про видачу дублікату трудової книжки.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено відсутність вини ГУМВС України у Луганській області щодо невидачі трудової книжки позивачу.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що ОСОБА_2 звертався до ГУМВС України у Луганській області із заявами про видачу трудової книжки, а не із заявою про видачу дубліката трудової книжки.

Посилання апелянта на заяву від 27 жовтня 2014 року щодо направлення трудової книжки та виписки з наказу за поштовою адресою, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, зазначеного позивачем зроблено не було.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до висновку, що фактичне отримання позивачем дублікату трудової книжки 26.03.2016 в суботу не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки дублікат виданий повноважною особою відповідача та ніяким чином не порушує права позивача.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р. у справі № 812/390/16 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р. у справі № 812/390/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

ОСОБА_5