Справа № 807/2463/15
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2017 рокум. Ужгород№ 807/2463/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Тищук Л.К.

представника відповідача - Токар М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.12.2015 року.

В ході судового розгляду даної адміністративної справи, відповідно до протокольної ухвали суду, що занесена до журналу судового засідання від 07.02.2017 року Державну податкову інспекцію у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області було замінено її правонаступником,а саме - Ужгородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" за результатами якої складено Акт № 2190/01-22-02/22102876 від 13 грудня 2015 року «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «УЖФАРМ» (), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, обчислення і сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року». Вказаним Актом перевірки встановлено порушення ТОВ «УЖФАРМ» п. 39.1, п. 39.2, пп. 153.2.3 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на прибуток в сумі 180 822,00 грн.; порушення п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість на 4 623,00 грн.; пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині подання не в повному обсязі відомостей до податкових розрахунків за формою 1ДФ.

На підставі Акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді ДФС у Закарпатській області винесено податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток № від 21 грудня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 271 233,00 грн., у тому числі за основним платежем на суму 180 822,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 90 411,00 грн., та яке являється предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято безпідставно, оскільки позивачем фактично понесені витрати на оренду приміщень для здійснення підприємницької діяльності. Вимог чинного законодавства позивач не порушував, натомість оскаржуване податкове повідомлення-рішення не грунтується на нормах чинного законодавства і прийняте з порушенням такого.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві та просила суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення даного адміністративного позову заперечила, посилаючись на обставини, що викладені у письмових запереченнях проти позову. Так, зокрема в письмових запереченнях Відповідач зазначає, що Позивачем порушено зокрема п. 39.1, п. 39.2, пп. 153.2.3 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, а також враховуючи використані в ході перевірки офіційні джерела інформації, щодо визначення рівня звичайної ціни, первинні документи, а також дані податкового обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" встановлено, що витрати по оренді приміщень для ведення підприємницької діяльності завищені в сумі 271233 грн.(в .т. ч. 180882,00 грн. основного платежу та 90411,00 грн. штрафних санкцій ).

Зважаючи на викладені обставини, представник Відповідача в судовому засіданні просила суд у задоволенні даного адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" (надалі - ТОВ «УЖФАРМ») за результатами якої складено Акт № 2190/01-22-02/22102876 від 13 грудня 2015 року «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «УЖФАРМ» (), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, обчислення і сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2014», що підтверджується копією відповідного акту, який міститься в матеріалах справи (Т. 1, а.с. 14 - 86).

Актом перевірки встановлено порушення ТОВ «УЖФАРМ» п. 39.1, п. 39.2, пп. 153.2.3 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на прибуток в сумі 180 822,00 грн.; порушення п. 193.1 :т. 193 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на додану вартість на 4 623,00 грн.; пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині подання не в повному обсязі відомостей до податкових розрахунків за формою 1 ДФ (Т.1 а.с. 85).

На підставі Акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді ДФС у Закарпатській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення: - податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток № від 21 грудня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 271 233,00 грн., у тому числі за основним платежем на суму 180 822,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 90 411,00 грн., яке являється предметом оскарження (а.с. 13); податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість № від 21 грудня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 6 937,00 грн., у тому числі за основним платежем на суму 4 623,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 2 314,00 грн.; - податкове повідомлення-рішення з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом № від 21 грудня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання на суму 510,00 грн., у тому числі за штрафними санкціями в сумі 510,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням № від 21.12.2015 року, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" здійснює господарську діяльність у сфері реалізації фармацевтичних, медичних товарів, лікувальної косметики та нелікарських косметичних засобів. ТОВ «УЖФАРМ» було укладено наступні договори суборенди для здійснення своєї основної господарської діяльності:

від 01.01.2012р. та 01.01.2014р. з ФОП ОСОБА_5 на оренду об'єкту за адресою: АДРЕСА_2 Згідно умов даного Договору сторони визначили вартість оренди 1 кв.м - 656,82грн. (Т.1, а.с. 91-92).

від 01.01.2012р. та 01.01.2014р. з ФОП ОСОБА_6 на оренду об'єкта за адресою: АДРЕСА_1. Згідно умов даного Договору сторони визначили вартість оренди 1 кв.м - 1057,00 грн. (Т.1, а.с. 93-94).

За результатами перевірки ДПІ зробила висновок, що ТОВ «УЖФАРМ» отримало послуги оренди по вище зазначених договорах суборенди за завищеними цінами, що не відповідають ринковому діапазону цін на аналогічну комерційну нерухомість в даному районі міста.

Відповідач зазначає, що ТОВ «УЖФАРМ» порушено пп. 153.2.3. п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу, відповідно до якого положення підпунктів 153.2.1 і 153.2.2 пункту 153.2. Податкового кодексу України поширюються також на операції з особами, які не є платниками цього податку чи сплачують податок за іншими ставками, ніж платник податку на прибуток.

Відповідно до п.п. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПКУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено Податковим кодексом України. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з п. 39.1 п. 39.1 ст. 39 ПКУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3-39.4 цієї статті.

Звичайна ціна застосовується у разі здійснення платником податків: а) бартерних операцій; б) операцій з пов'язаними особами; в) операцій з платниками податків, що застосовують спеціальні режими оподаткування або інші ставки, ніж основна ставка податку на прибуток, або не є платником цього податку, крім фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності; г) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 39.2 ст. 39 ПКУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначення звичайної ціни у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснюється за одним з методів, вказаних в цьому пункті. Одним із методів є метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу). При визначенні звичайної ціни згідно з методами, встановленими цим пунктом, з використовується інформація про ціни в операціях між непов'язаними особам у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг). При цьому умови визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами істотно не впливає на ціни, які отримуються в результаті застосування методів, встановлених цим пунктом.

Згідно п. 39.4. ст. 39 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за методом порівняльної неконтрольованої ціни і аналогів продажу) застосовується ціна, яка визначається за ціною на ідентичні (а за їх відсутності - однорідні) товари (роботи, послуги), що реалізуються (придбаваються) не пов'язаній з продавцем (покупцем) особі за звичайних умов діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.159. Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між: якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль за платником податку; посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї; платники податку - учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти: а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку; вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті:

- надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку;

- обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання;

- обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає :дну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання;

- надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Таким чином, пов'язаними особами, в розумінні норм Податкового кодексу України, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, є в тому числі, особи, які володіють безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку.

Як встановлено судом в ході судового розгляду, з Акту перевірки вбачається, що при визначенні звичайної ціни методом порівняльної неконтрольованої ціни, ДПІ використовувала лише дані: договорів оренди з 2 суб'єктами господарювання, які також: здійснюють діяльність по торгівлі фармацевтичними товарами; договорів оренди з суб'єктами господарювання, які здійснюють діяльність у іншій сфері господарювання; Ужгородської міської ради.

При цьому, як зазначено в Акті перевірки, «Ужгородською міською радою повідомлено про мінімальні вартості орендного платежу 1 кв.м. за нерухоме майно фізичних осіб на території м. Ужгорода».

Однак, такі доводи Відповідача при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення суд відхиляє виходячи з наступного.

Договори, на які посилається податковий орган, як на джерело отримання інформації по методу порівняльної неконтрольованої ціни, не можуть братись до уваги, так як укладені між пов'язаними особами.

Так, зокрема договір оренди № 2 від 19.07.2012 року укладений між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «НОВА УЖ» (Т.1 а.с. 235). При цьому, ОСОБА_7 володіє 100% статутного капіталу ТОВ «НОВА УЖ», та є його єдиним кінцевим бенефіціарним власником, що свідчить про їхню пов'язаність. Даний факт підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (Т. 2 а.с. 26-29).

Також, Відповідач посилається на договір оренди нежилих приміщень ПП СМЕРІЧКА» № 937 від 01 квітня 2013 року, який укладений між Приватним підприємством побутових послуг «Смерічка» та ФОП ОСОБА_8 (Т.1 а.с. 225-226). При цьому, податковим органом не враховано, що ОСОБА_8 є засновником Приватного підприємства побутових послуг «Смерічка», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Т.2 а.с. 31).

Аналогічна ситуація з договором оренди нежилих приміщень ПП «СМЕРІЧКА» № 939-А від 01 квітня 2013 року, який укладений між Приватним підприємством побутових послуг «Смерічка» та ФОП ОСОБА_9 (Т.1 а.с. 227-228). Так як ОСОБА_9 є засновником Приватного підприємства побутових послуг «Смерічка», що затверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Т.2 а.с.32)

Ще один договір оренди нежилих приміщень ПП «СМЕРІЧКА» № 1061 від 01 червня 2014 року, на який посилається податковий орган, набрав чинності 01 червня 2014 року, при цьому ст. 39 Податкового кодексу України про методи визначення та порядок застосування звичайних цін в такій редакції втратила чинність 01 вересня 2013 року(Т.1 а.с. 232-234).

Договір оренди, укладений між ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Оптика Карпати» 01 грудня 2013 року, тобто вже після 01 вересня 2013 року, теж не може братись до уваги.

Крім того, податковий орган безпідставно посилається на лист ТзОВ «ПРОЕКТНО - БУДІВЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС» № 176 від 07 грудня 2015 року. Так як вказаний лист не містить жодної інформації щодо строку дії договору оренди, сторін договору оренди, та інших істотних умов договору( Т.1, а.с. 244).

Окрім наведеного вище, суд також зазначає, що податковий орган при визначенні звичайної ціни посилається на лист Ужгородської міської ради № 882/24-12 від 26.06.2014 року. Проте, в цьому листі мова йде про вартість оренди приміщень відповідно до «Методики розрахунку мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб на території м. Ужгорода». При цьому договори оренди, які досліджувались податковим органом при перевірці, були укладені між ТОВ УжФарм» та фізичними особами-підприємцями, тобто суб'єктами господарювання, а не з фізичними особами. Більше того, вказаний лист містить в собі інформацію лише про мінімальний розмір орендної плати (Т.1, а.с 245-246).

Згідно з пунктом 39.11 статті 39 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ; ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування; довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних; звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном; інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку.

Таким чином, з'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватись уповноваженим державним органом. А тому, дані на які посилається податковий орган, не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

Обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом. Під час проведення перевірки платника податку орган державної податкової служби має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого цього пункту (пункт 39.14).

Слід зазначити, що жодного запиту під час проведення перевірки на адресу ТОВ «УЖФАРМ» стосовно визначення звичайних цін, не надходило, що також не заперечувалось і представником Відповідача в ході судового розгляду даної адміністративної спроави.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

За змістом п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Всі первинні документи по оренді приміщень складені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», а метою оренди приміщення є здійснення діяльності з продажу фармацевтичної продукції та отримання прибутку, а не одержання податкової вигоди у вигляді мінімізації доходу.

Таким чином, господарські операції (оренда приміщень) є доцільними з точки зору кінцевого результату (позитивний економічний ефект).

Підпунктом 153.2.1 пункту 153.2 ст.153 Податкового кодексу України передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Витрати, понесені платником податку у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у пов'язаної особи, визначаються виходячи з договірних цін, але не вищих за звичайні ціни, що діяли на дату такого придбання, у разі якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги) (пп.153.2.2 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України).

За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що у податкових правовідносинах діє принцип презумпції платника, виходячи з якого встановлено загальне правило, згідно якого для цілей оподаткування використовується ціна товарів, робіт та послуг, встановлена учасниками господарської операції. Підпункт 153.2.1 пункту 153.2 статі 153 Податкового кодексу України, встановлюючи принципи визначення ціни товарів, робіт, послуг з метою оподаткування, є по суті, засобом регулювання податкових правовідносин, спрямованих на забезпечення безумовного виконання усіма фізичними та юридичними особами обов'язку сплачувати податки, та застосовується податковим органом лише у разі наявності обставин, які свідчать про штучне заниження платником бази оподаткування.

Таким чином в даному випадку можна прийти до обґрунтованого висновку про те, що з'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що дані, надані ФОП ОСОБА_7 та ТОВ «НОВА УЖ», Приватним підприємством побутових послуг «Смерічка» та ФОП ОСОБА_8, Приватним підприємством побутових послуг «Смерічка» та ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10 та ТОВ «Оптика Карпати», а також ТзОВ «ПРОЕКТНО - БУДІВЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС» № 176 від 07 грудня 2015 року, не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

Слід також зазначити, що на підтвердження своєї правової позиції, позивачем надано первинні бухгалтерські документи, що підтверджують господарські операції позивача та понесені витрати. Зокрема долучено договори суборенди для здійснення своєї основної господарської діяльності від 01.01.2012р. та 01.01.2014р. з ФОП ОСОБА_5 на оренду об'єкту за адресою: АДРЕСА_2 та від 01.01.2012р. та 01.01.2014р. з ФОП ОСОБА_6 на оренду об'єкта за адресою: АДРЕСА_1, а також Акти прийому - передачі наданих послуг (Т.1 а.с. 95-142)

Оскільки позивач при визначенні зобов'язань, правомірно виходив з договірної вартості товарів, а той факт, що зазначена ціна не відповідає звичайній, податковим органом не доведений, висновки податкового органу про завищення позивачем валових витрат внаслідок завищення звичайних цін є неправомірними.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 110 рішення Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень та відповідно до ст.72 КАС України покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення, в судовому засіданні не доведено, доводів позивача не спростовано, а позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, що прийняте за наслідками Акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді ДФС у Закарпатській області податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток № від 21 грудня 2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 271 233,00 грн., у тому числі за основним платежем на суму 180 822,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 90 411,00 грн. є таким, що підлягає скасуванню, так як таке прийняте з порушенням норм чинного законодавства.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконливого висновку, що даний адміністративний позов підлягає до задоволення, а податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді ДФС у Закарпатській області з податку на прибуток № від 21 грудня 2015 року - скасуванню, так як Відповідач в даному випадку діяв не в межах та в спосіб визначений чинним законодавством, а тому такі дії є протиправними.

Відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 128, 160-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді ДФС у Закарпатській області № від 21 грудня 2015 року.

Стягнути з Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (, 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул.Загорська, 10) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ужфарм" (, 88000,АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4069,00 грн. (чотири тисячі шістдесят дев'ять гривень), який сплачений згідно платіжного доручення №3042 від 25.12.2015 року .

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяМ.М. Луцович