Справа № 712/12273/16-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.

за участю секретаря: Ліневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління патрульної служби, рядового поліції інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Черкаси Камянецького Олександра Едуардовича про визнання постанови по справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із адміністративним позовом до управління патрульної служби, рядового поліції інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Черкаси Камянецького Олександра Едуардовича про визнання постанови по справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, інспектором поліції роти № 3 батальйону УПП в м. Черкаси рядовим Камянецьким Олександром Едуардовичем 07 серпня 2016 року близько 11 год. 40 хв. за адресою: вул. Благовісна, 184 в м. Черкаси було винесено постанову серії ПС2 №971614 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП). Зі змісту даної постанови вбачається, що позивач здійснив рух по тротуару, чим порушив вимоги п. 11.13 Правил дорожнього руху.

Позивач не погоджується з постановою по справі про адміністративне правопорушення, яка на його думку була винесена відповідачем з грубим порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана позивачем постанова по справі про адміністративне правопорушення була винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вчинене правопорушення. Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і таких обставин не встановлено. Матеріали справи містять всі належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, таким чином доведена вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. (ст. ст. 10, 11 КУпАП).

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Як встановлено п.11.13 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 року, забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під'їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Згідно до п. 26.1 Правил дорожнього руху, пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху.

За приписами п. 26.3 Правил дорожнього руху, у пішохідну зону в'їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Інвалід», якими керують водії-інваліди. Якщо до об'єктів, розташованих на цій території, є інші під'їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Як свідчать матеріали даної справи, автомобіль позивача був припаркований біля будівлі ресторану готеля "Центральний" по вул.Небесної Сотні, 30 в м.Черкаси. Дана обставина підтверджується наявним в справі доказами, у тому числі фото - та відео відеоматеріалами.

Будь-яких доказів того, що позивач здійснив рух тротуаром з метою виконання робіт або обслуговування торговельного чи іншого підприємства, не надано.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги покази свідка ОСОБА_4, що був допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, який підтвердив факт знаходження автомобіля позивача 07.08.2016р. за вказаною вище адресою.

Посилаючись на незаконність постанови по справі про адміністративне правопорушення, апелянт зокрема зазначає про порушення відповідачем вимог статті 283 КУпАП, оскільки за твердженням позивача в ній містяться недостовірні відомості стосовно місця знаходження його автомобіля на момент складання постанови. Так у постанові містяться дані про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, та зазначено адресу вчинення адмінправопорушення: вул. Благовісна, 184, у той час як автомобіль позивача на той момент знаходився по вул.Небесної Сотні, 30 в місті Черкаси.

Проте, як було вірно зазначено судом першої інстанції, підставою для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення не може бути лише формальна описка при її заповненні, оскільки факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем не спростовано та підтверджується матеріалами даної справи.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Стосовно посилань позивача на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення мав здійснюватися виключно за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, а не на місці його вчинення, колегія суддів знаходить безпідставними, з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Дотримуючись ст. 9 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Виходячи із критеріїв оцінки рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які викладені в ч. 3 ст. 2 КАС України, суб'єкти владних повноважень для реалізації своїх функції повинні діяти з дотримання встановленої законом процедури прийняття рішення; з використанням повноваження з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між буд-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахування права особи на участь у процесі; прийняття рішення своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що відповідачем доведено правомірність свого рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії рядового поліції інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Черкаси Камянецького Олександра Едуардовича правомірні, а права позивача не є порушеними, в зв'язку з чим підстав для задоволення позову колегія суддів не вбачає.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Костюк Л.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 27.02.2017

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Костюк Л.О.

Вівдиченко Т.Р.