Справа № 529/1301/16-а
Суддя: Гвоздик А. Є.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 529/1301/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Диканський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є.,

при секретарі Кривенко Р. С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3П,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 селищної ради Диканського району Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що позивач як учасник бойових дій звернувся з письмовою заявою до відповідача - ОСОБА_4 селищної ради про надання йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, але останні, відповідно до Рішення шостої сесії сьомого скликання ОСОБА_4 селищної ради № 26 від 19. 02. 2016 року, залишили на контролі заяву позивача та інших учасників до позитивного задоволення заяви, тому як на даний час на території ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області відсутні вільні земельні ділянки. Але позивач довідався, що на території ОСОБА_4 селищної ради багато земельних ділянок, які пустують та починаючи з дня винесення рішення відповідачем та по цей час землі не отримав, у зв'язку з цим позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача - ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області щодо ненадання позивачу земельної ділянки та просить зобов'язати останнього надати йому земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території ОСОБА_4 селищної ради.

Крім цього, позивач просив стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн., мотивуючи тим, що позивач відчував і на даний час відчуває душевні страждання через те, що змушений захищати свої права, через всілякі органи, на що тратить свій власний час, тому як він захищав ціною власного життя землю народу України, а відповідач проявляв бездіяльність і не надає йому у власність земельної ділянки, яка йому необхідна для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні позивач та його представник позивні вимоги позивача підтримали з підстав, зазначених в позові та пояснень наданих ними в судовому засіданні та просили їх задоволити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 селищної ради Диканського району Полтавської області позовні вимоги позивача не визнав та при цьому суду пояснив, що ОСОБА_4 селищна рада вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, та мотивував це наступним чином. Так, 11. 02. 2016 року до ОСОБА_4 селищної ради в порядку ч. 6 ст. 118 ЗК України з письмовою заявою (клопотанням) звернувся позивач ОСОБА_1 з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах ОСОБА_4 селищної ради ( а с.№37).

Рішенням 6-ї сесії 7-го скликання ОСОБА_4 селищної ради № 26 від 19. 02. 2016 року заяву (клопотання) позивача було залишено на контролі, без розгляду за відсутності вільних земельних ділянок комунальної власності відповідної категорії ( а.с. № 6).

З огляду на зміст зазначеної вимоги позивача, представник відповідача зазначив, що згідно зі ст. 26 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

При цьому представник відповідача ОСОБА_4 селищної ради посилався на чинне земельне законодавство, яке бралося до уваги відповідачем при вирішенні заяви позивача щодо надання йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Так, позивачем ОСОБА_1 при поданні до ОСОБА_4 селищної ради заяви про надання йому земельної ділянки не було дотримано вимог ч.6 ст. 118 ЗК України, а саме він до своєї заяви не додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане для нього місце розташування земельної ділянки, яку він бажає отримати, що є порушенням чинного земельного законодавства. На даний час на території ОСОБА_4 селищної ради та за її межами відсутні в достатній кількості вільні землі, які можливо виділити в постійне користування для ведення особистого селянського господарства.

Крім цього, представник відповідача зазначив, що на його думку не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов'язання ОСОБА_4 селищну раду надати позивачу земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки така вимога направлена до суб'єкта владних повноважень - ОСОБА_4 селищної ради, тоді як зазначені повноваження відносяться до виключної компетенції ради, а суд не може підміняти орган місцевого самоврядування та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися в діяльність субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. За вказаних обставин представник відповідача вважає, що відсутня бездіяльність селищної ради, на яку в позові посилається позивач та його представник.

Також, на думку представника відповідача ОСОБА_4 селищної ради не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10 000 грн., при цьому він посилався на те, що позивач та його представник обґрунтували заподіяну позивачу моральну шкоду виключно словами, що містяться в адміністративному позові, не надав належні та допустимі докази, які б підтвердили заподіяння позивачу моральної шкоди, яка становить саме 10000 грн., а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Так відповідно вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім цього представник відповідача зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами.

Разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обовязковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 5 Закону України Про доступ до публічної інформації доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.

Тому, у зв'язку із вищевикладеним представник відповідача, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Аналіз даної процесуальної норми свідчить про те, що особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень, які можуть проявлятися у формі рішень, дій або бездіяльності.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 КАС України).

Відповідно до загального правила ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог можливий лише у виключних випадках.

Згідно ч. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено в судовому засіданні, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до посвідчення серії УБД № 035188 являється учасником бойових дій і 11. 02. 2016 року звернувся з письмовою заявою до відповідача ОСОБА_4 селищної ради про надання йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га. Але, надалі ОСОБА_4 селищна рада Полтавської області відповідно до рішення № 26 від 19. 02. 2016 року залишили на контролі заяву позивача та інших учасників до позитивного задоволення заяви, тому як на даний час на території ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області відсутні вільні земельні ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

19. 08. 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 898 зобов'язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та обласні державні адміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначити (зарезервувати) земельні ділянки для відведення учасникам АТО та членам сімей загиблих учасників АТО і забезпечити першочерговий розгляд звернень учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок; органам місцевого самоврядування уряд також рекомендував розглядати в першочерговому порядку звернення учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок. Крім цього, уряд зобов'язав Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та обласні державні адміністрації та рекомендував органам місцевого самоврядування розмістити на власних веб-сайтах інформацію про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам АТО і членам сімей загиблих учасників АТО.

Зі змісту ч. 14 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вбачається, що учасникам бойових дій (учасникам антитерористичної операції) надано першочергове право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Згідно ст. 121 Земельного кодексу України, громадянин України може отримати з державної і комунальної власності в приватну безкоштовно: ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара); ділянку для ведення особистого селянського господарства (до 2 га); ділянку для ведення фермерського господарства (в розмірі земельної частки (паю) визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство); ділянку для ведення садівництва (до 0,12 га); ділянку для індивідуального дачного будівництва (до 0,10 га) і ділянку для будівництва індивідуальних гаражів (не більше 0,01 га).

Земельний кодекс України встановлює, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах зазначених норм, провадиться один раз по кожному виду використання, при цьому особа може скористатись правом на безкоштовну приватизацію землі по кожному з видів цільового призначення.

Надання у власність земельних ділянок військовослужбовцям, які беруть участь або раніше брали участь у проведенні антитерористичної операції, здійснюється у порядку визначеному статтею 118 ЗК України, за умови, що такий громадянин не скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки відповідного цільового призначення та надав документ, що посвідчує його участь в АТО.

Відповідно до посвідчення серії УБД № 035188 від 18. 12. 2015 року ОСОБА_1 являється учасником бойових дій і має право на пільги встановлені законодавством України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилою будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального, дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Абзацом першим частини 7 статті 118 ЗК України, в редакції чинній на час звернення позивача зі згаданим клопотанням, передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між цим, за нормою ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з письмової заяви позивача від 11. 02. 2016 року та доданих до заяви додатків, зокрема, паспорту, ідентифікаційного номеру та посвідчення учасника бойових дій, що таку заяву було подано без дотриманням вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України. Тобто, позивач у своїй заяві чітко не вказав та не надав графічних матеріалів, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки.

А відповідач по справі в свою чергу відповідно до рішення ОСОБА_4 селищної ради шостої сесії сьомого скликання № 26 від 19. 02. 2016 року, вирішив залишити на контролі дану заяву позивача до позитивного задоволення його заяви. Тобто, кінцевого рішення на час звернення позивача до суду так і не винесено.

У зв'язку з цим, посилання відповідача на те, що було прийнято відповідне кінцеве рішення, а саме відмовлено позивачу, є невірним та до уваги суд не бере. Тому, як положеннями ЗК України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в самому рішенні зовсім відсутні посилання на прийняття ними позитивного рішення чи відповідної відмови.

Частина 1 статті 8 КАС України, встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 селищна рада Диканського району Полтавської області відповідно до чинного законодавства не реагувала на звернення позивача тривалий час, фактично приступила до вирішення питань стосовно розшукування земель на території району тільки в грудні 2016 року, коли сам позивач звернувся із письмовою заявою, ще в лютому 2016 року, а до цього так якогось результату досягнуто. При цьому належних та допустимих доказів в підтвердження намагання вирішити земельного питання відносно заяви позивача від 19.02. 2016 року не надано, тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про визнання протиправної бездіяльності ОСОБА_4 селищної ради Диканського району Полтавської області.

Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_4 селищну раду Полтавської області надати йому земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_4 селищної ради, то у даній вимозі слід відмовити, оскільки при подачі ОСОБА_4 селищній раді клопотання ОСОБА_1 в порушення ст. 118 ч. 6 ЗК України не долучив до клопотання графічні матеріали та не вказав місцезнаходження земельної ділянки, яку він бажає отримати .

Крім того не підлягає задоволенню позовна вимога щодо відшкодування позивачу моральної шкоди.

Так відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, майнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За вказаних вище обставин позові вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає необґрунтованими, оскільки останнім в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України не доведено передбачених ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої його здоров'ю неправомірними діями відповідача по справі.

При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_4 селищної ради щодо пропуску строку позивачем необхідним для звернення до суду для захисту прав свобод та інтересів, як це передбачено ст. 99 КАС України. Так зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що вона була подана до суду 19.12. 2016 року і стосується бездіяльності ОСОБА_4 селищної ради щодо ненадання позивачу ОСОБА_1, як учаснику бойових дій земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а не самого рішення ОСОБА_4 селищної ради від 19 лютого 2016 року, в якому йшлося про залишення на контролі заяв учасників бойових дій, серед яких зазначене прізвище позивача ОСОБА_1, щодо можливого надання земельної ділянки, яке позивач не оскаржує. Тому, за вказаних вище обставин вказане твердження представника відповідача є безпідставним.

Позивач ОСОБА_1 являється учасником бойових дій і при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 13 ЗУ «Про судовий збір».

Тому, у зв'язку з тим, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, а тому відповідно до ст. 94 КАСУ з ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 19, 21, 22, 24, 140, ч. 14 ст. 12 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. ст. 26, 47, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 116, 118, 121, 122 Земельного Кодексу України, ст. ст. 6, 8, 9, 10-11, 69, 70, 71, 86, 87, 99, 100, 158-163, 167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 селищної ради Диканського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 селищної ради Диканського району Полтавської області щодо ненадання ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_4 селищної ради.

В іншій частині позову відмовити.

Стягти з ОСОБА_4 селищної ради Полтавської області на користь держави несплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання її ко

Головуючий: