Справа № 820/10725/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ К/800/11327/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Горбатюка С.А. Мороз Л.Л.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської митниці Міндоходів

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року

у справі № 820/10725/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантик-Гейзер"

до Харківської митниці Міндоходів

про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлантик-Гейзер" звернулося у суд з адміністративним позовом до Харківської митниці Міндоходів про скасування рішення.

Позивач просив суд скасувати рішення про коригування митної вартості від 17.06.2013 року № 807000003/2013/001170/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807100000/2013/00763.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року, позов задоволено повністю.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги, дійшли висновку, що вимоги позивача правомірні та ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Не погоджуючись рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Харківська митниця Міндоходів подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 травня 2009 року між ТОВ "Атлантик-Гейзер" (в якості покупця) та фірмою ATLANTIC INTERNATIONAL (Франція) (в якості постачальника) було укладено договір поставки № 004/09, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався поставити продукцію - водонагрівачі електричні ТМ Atlantic .

Для митного оформлення товару позивач надав відповідачу митну декларацію митної вартості № 807100000/2013/027059 від 11.06.13 року, де зазначив митну вартість 173 212, 83 грн. (16405, 91 євро) із зазначенням ціни товару, визначеної відповідно до основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з урахуванням витрат на транспортування товару в Україну. (а.с.33)

За вказаною митною декларацією позивачем імпортувалися наступні товари: 44 шт. водонагрівачів ТМ Atlantic (VSRS 200) об'ємом 200 л, виробник - ATLANTIC INTERNATIONAL, за ціною 145,81 євро за шт.; 36 шт. водонагрівачів ТМ Atlantic (VSRS 300) об'ємом 300 л, виробник - ATLANTIC INTERNATIONAL, за ціною 203,84 євро за шт.

Разом з вказаною митною декларацією позивачем були надані: Міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 009217 від 07.06.2013 року; Книжка МДП (Catnet TIR) XF № 72368855 від 09.06.2013 року; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги СФ-0000005 від 06.06.2013 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару; довідка про транспортні витрати б/н від 07.06.2013 року; рахунок-фактура (інвойс) 482593 від 03.06.2013 року; пакувальний лист б/н від 03.06.2013 року; доповнення до зовіншньоекономічного договору (контракту); додаткова угода б/н від 06.09.2010 року; доповнення до зовіншньоекономічного договору (контракту); додаткова угода б/н від 02.01.2010 року; доповнення до зовіншньоекономічного договору (контракту); додаткова угода № б/н від 30.12.2010 року; доповнення до зовіншньоекономічного договору (контракту), додаткова угода б/н від 21.02.2012 року; доповнення до зовіншньоекономічного договору (контракту), додаткова угода б/н від 28.12.2012 року; доповнення до зовіншньоекономічного договору (контракту) додаток № 8 від 01.02.2012 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються № 004/09 від 20.05.2009 року; договір (контракт) про перевезення №76/2012/е від 10.09.2012 року; довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами № 303 від 18.04.2013 року; сертифікат відповідності (орган із сертифікації) № UA1.177.0103928-13 від 21.05.2013 року; інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2730 від 07.06.2013 року; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 07.06.2013 року; Декларація про походження товару № 482593 від 03.06.2013 року; копія митної декларації країни відправлення № 13Е023705С0001 від 05.06.2013 року.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Статтею 53 Митного кодексу України митному органу надане право витребувати додаткові документи виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до п. 2 частини п»ятої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно підпункту четвертого пункту четвертого статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом: - перевірки числового значення заявленої митної вартості, - наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини першої статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Митного кодексу України ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідній графі декларації митної вартості зроблено відмітку про необхідність подання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписку з бухгалтерської документації (в разі здійснення оплати за товар, в тому числі часткової); ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На виконання вимоги відповідача про надання документів, позивачем було надано лист щодо відсутності страхування; лист про відсутність взаємозалежності; лист про відсутність роялті.

Щодо необхідності подання виписки з бухгалтерської документації (в разі здійснення оплати за товар, в тому числі часткової) судами попередніх інстанцій правильно встановлено наступне.

Згідно з п. 7.6. договору поставки № 004/09 від 20.05.2009 року здійснюється наступним чином: 100% (сто відсотків) вартості партії поставки, що зазначена у рахунку-фактурі, оплачується через 60 (шістдесят) календарних днів. У випадку, якщо день оплати не є останнім днем календарного місяця, то покупець має право оплатити поставку до кінця цього календарного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, інвойс на партію поставки, щодо якої було винесено оскаржуване рішення було складено та надано позивачем 03.06.2013 року. Таким чином, оплачений він мав бути до 01.09.2013 року.

Тобто на момент надання документів для митного оформлення у позивача ніяких банківських платіжних документів, які підтверджували б здійснення оплати за товар бути не могло.

Митна вартість заявлена позивачем до декларування, підтверджується платіжним документом, що стосується оцінюваного товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується висновком судів попередніх інстанцій, що платіжне доручення підтверджує факт оплати за товар та не змінює його митної вартості, оскільки митна вартість визначається за ціною договору, а не за кількістю фактично сплачених коштів.

Стосовно необхідності подання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості, а саме ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, судами також правильно встановлено, що у договорі поставки № 004/09 від 20.05.2009 року така умова продажу, як ліцензійний чи авторський договір не передбачена. Отже, ліцензійний чи авторський договір позивач надати не мав можливості.

Щодо висновку митного органу про невідповідність даних імпортної декларації та інвойсу експортної декларації судами першої та апеляційної інстанцій правильно зазначено, що: - експортна декларація складається відправником товару і відповідальність за її належне оформлення покупець (отримувач) товару не несе; - експортна декларація складається відправником товару відповідно до законодавства, яке діє в країні його відправлення; - розбіжність не у вказаній митній вартості товару, а у митній та статистичній вартості, що є різними термінами і мають різне цінове визначення.

Крім того, Митним кодексом України передбачено підтвердження митної, а не статистичної вартості товару.

Щодо доводів скаржника про відмінність у вазі товару, а саме, що вага товару відповідно до інвойсу та CMR складає 5044, а відповідно до даних транспортного замовлення між LKW Walter International Transportorganization AG та ФОП Троянчук (PE "RIVNE-TIR") складає - 5200 кг є безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи в транспортному замовленні вага вказується разом з євро піддонами (20 шт.), а в інвойсі та CMR вказується вага саме імпортованих ЕВН.

Крім того, судами вірно встановлено, що оскільки до транспортних замовлень немає вимог, вага в них вказується в округленому вигляді, а в інвойсі та CMR вага вказується точно. Тому в транспортному замовленні вага є дещо більшою, у зв'язку із її округленням.

Отже, відповідач мав перевіряти відомості, щодо ціни, а не ваги товару.

Скаржник у касаційній скарзі вказав, що з наданих документів неможливо встановити, чи є актуальним прайс-лист виробника.

Згідно додатку № 8 від 01.02.2012 року до договору поставки № 004/09 від 20.05.2009 року (а.с. 52) та прайс-листу виробника на 2012 рік (а.с. 55) вбачається, що вказаний прайс-лист є частиною вказаного додатку та знаходиться між першим та четвертим його аркушем.

У пункті 1 вказаного додатку встановлено, що Постачальник направляє, а Покупець приймає Продукцію за встановленими вказаним додатком цінами.

Згідно з п. 5 вказаного додатку він починає діяти з моменту його підписання та діє протягом строку дії договору поставки № 004/09 від 20.05.2009 року або до моменту анулювання даного додатку.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надано доказів того, що вказаний додаток чи договір поставки припинив свою дію, то прайс-лист виробника є таким, що діяв на час винесення оскаржуваного рішення.

Отже, подані позивачем документи не містили розбіжностей, ознак підробки та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, відповідачем при вирішенні питань розмитнення належного ТОВ "Атлантик-Гейзер" імпортованого товару, не погодившись з його задекларованою вартістю, визначено її самостійно, прийнявши - картку відмови Харківської обласної митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807100000/2013/00763 від 17.06.2013 року; - рішення про коригування митної вартості товарів № 807000003/2013/001170/2 від 17.06.2013 року, яким визначена загальна сума товару у розмірі 40 289,76 USD за 4568 кг (8.82 USD/кг).

В результаті прийняття вищевказаних рішень позивачем подано нову вантажну митну декларацію, зазначивши у ній митну вартість імпортованого товару, визначену митницею.

Рішення про коригування митної вартості №807000003/2013/001170/2 від 17.06.2013 року відповідачем було скориговано митну вартість товарів в бік збільшення на підставі 6-го (резервного) методу.

Джерелом інформації для рішення про коригування митної вартості №807000003/2013/001170/2 від 17.06.2013 року стала наявна у митного органу цінова інформація Департаменту митної справи Міндоходів України та за фактами митних оформлень ЄАІС ДМСУ МД МДЗУ: МД № 508050000/3/6313 від 10.06.2013 року.

Судами встановлено, що 15.07.2013 року, 02.10.2013 року та 04.10.2013 позивачем було імпортовано на основі ідентичних документів аналогічний товар, а саме: 200L Atlantik (VSRS 200) та 300L Atlantik (VSRS 300) по аналогічній ціні: EBH 200L Atlantik (VSRS 200) по ціні 145,81 євро за штуку; EBH 300L Atlantik (VSRS 300) по ціні 203,84 євро за штуку (а.с. 62-68).

Будь - яких змін в умовах поставки не було та відповідач визнав заявлену вартість вірною.

Як вбачається з матеріалів справи, твердження відповідача, про відсутність у нього відомостей про ідентичні товари є безпідставним, оскільки він мав дані про ввезення ідентичних товарів за декларацією митної вартості № 807000003/2013/011468 від 19.03.2013 року та декларацією митної вартості № 807000003/2013/018105 від 23.04.2013 року.

Судами також встановлено, що відповідно до поданої позивачем декларації митної вартості №807000003/2013/011468 від 19.03.2013 року було продані на експорт в Україну з Франції: - 36 шт. водонагрівачів ТМ Atlantic (VSRS 200) об'ємом 200 л, виробник - ATLANTIC INTERNATIONAL, за ціною 145,81 євро за шт.; - 44 шт. водонагрівачів ТМ Atlantic (VSRS 300) об'ємом 300 л, виробник - ATLANTIC INTERNATIONAL, за ціною 203,84 євро за шт.

Відповідно до поданої позивачем декларації митної вартості №807000003/2013/018105 від 23.04.2013 року були продані на експорт в Україну з Франції: - 40 шт. водонагрівачів ТМ Atlantic (VSRS 200) об'ємом 200 л , виробник - ATLANTIC INTERNATIONAL, за ціною 145,81 євро за шт.; - 40 шт. водонагрівачів ТМ Atlantic (VSRS 300) об'ємом 300 л, виробник - ATLANTIC INTERNATIONAL, виробник - ATLANTIC INTERNATIONAL, за ціною 203,84 євро за шт.

Суди попередніх інстанцій проаналізувавши вищезазначені декларації вірно встановили, що товари за вказаними деклараціями є ідентичними, оскільки це ЕВН одного і того ж виробника та країни виробництва, однакової торгівельні марки, серії, моделі і об'єму, деклараціях зазначено однаковий код товару 843359100 (графа 33 декларацій), ввезені приблизно в тій же кількості та в наближений час.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що на момент подання позивачем митної декларації митної вартості № 807100000/2013/027059 від 11.06.2013 року відповідач мав відомості вартості операцій з ідентичними товарами.

З огляду на викладене, надані декларації митної вартості № 807000003/2013/011468 від 19.03.2013 року та декларації митної вартості № 807000003/2013/018105 від 23.04.2013 року, за якими позивачем було імпортовано аналогічні товари є доказом того, що відповідач необґрунтовано застосував резервний метод, в той час, як міг застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Крім того, при здійсненні коригування митної вартості відповідачем було необґрунтовано застосовано МД № 508050000/3/6313 від 10.06.2013 року та скориговано митну вартість товарів у бік збільшення на підставі 6-го (резервного) методу.

Як вбачається з витягу з БД ЄАІС, поданого відповідачем (а.с.53-55), ціна водогрійних пристроїв різного розміру з різною країною виробником, що були відібрані відповідачем, знаходиться в діапазоні від 1,5 до 10,44 дол. США за кг. Ціни залежать від об'єму, країни виробництва, торгівельної марки та технічних характеристик.

Особливість вказаного виду товару є те, що чим менший об'єм у водонагрівача - тим дорожче виходить його вартість у кг. Водонагрівачі з більшим об'ємом мають більшу вагу, але не значно більшу вартість, оскільки збільшується лише кількість металу бака, а не дорого стоячих нагрівальних елементів.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Також відсутні підстави вважати, що цими судами допущені порушення норм процесуального права.

Згідно частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Харківської митниці Міндоходів - відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року у справі № 820/10725/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановлених статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді