Справа № 308/11431/16-а
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського М.І. від 02.11.2016 року ПС2 № 891699 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. В даній постанові зазначено, що 02.11.2016 року о 18 год. 45 хв. у м. Ужгороді по пл. Ш. Петефі, 19, ОСОБА_1 здійснено зупинку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено п. 15.9 «г» ПДР України. Позичав вважає дану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач при її винесенні в порушення вимог ст.ст. 268, 271, 279 КУпАП не було заслухано його пояснення, як особи яка притягується до адміністративної відповідальності, не вирішено його клопотання про те, що він бажає скористатись правовою допомогою адвоката. Натомість, інспектор поліції, незважаючи на таке клопотання, не відклав розгляд справи, а відразу виніс оскаржувану постанову.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що згідно ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Рішенням Конституційного Суду України від 25 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, надано офіційне тлумачення наведеного положення, яким передбачено, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, в абзаці 3 п. 2.3 вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП. За таких обставин, позивач вважає, що розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення з винесенням постанови у справі на площі Ш. Петефі в м. Ужгороді в місті Ужгороді є грубим порушенням наведених вище процесуальних норм, що унеможливило досягнення встановлених завдань провадження у справах такої категорії, призвело до упередженого розгляду самої справи й порушення його конституційних прав на захист, що є безумовною підставою для скасування винесеного рішення (постанови).

Враховуючи зазначене позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича від 02.11.2016 року серії ПС2 № 891699 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд.

В судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 28 лютого 2017 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровський Максим Ігорович у судове засідання не з'явився повторно, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

28.02.2017 року представником УПП у містах Ужгороді та Мукачеві до суду подано заяву про відкладення слухання справи у зв'язку із участю представника УПП у містах Ужгороді та Мукачеві у іншому провадженні. Разом із тим, до заяви не надано жодного доказу на підтвердження поважність відсутності представника УПП у містах Ужгороді та Мукачеві у судовому засіданні. Крім того, до поданої заяви було долучено оптичний диск DVD-R з відеозаписом, який відзнятий відеореєстратором інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича 2 листопада 2016 року з 18 год. 41 хв. по 18 год. 54 хв.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 7 ч. 1 ст. 3 КАС України визначає, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України "Про Національну поліцію", Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови про адміністративну відповідальність, має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП, зокрема повинні бути зазначені докази в обґрунтування правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи вина дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колектив), а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 891699 від 02.11.2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 2 листопада 2016 року о 18 год. 45 хв. у м. Ужгороді по пл. Ш.Петефі, 19, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки CHERY SQR7130S12, н/з НОМЕР_1, здійснено зупинку ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено п. 15.9 г) ПДР України.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича від 02.11.2016 року серії ПС2 № 891699 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд, при цьому підставою для скасування постанови зазначає те, що при винесенні постанови відповідач не вчинив дій передбачених ст. 279 КУпАП, позивачу не надано правової допомоги та справа про адміністративне правопорушення всупереч Рішенню Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015 розглянута на пл. Ш. Петефі в м. Ужгород.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, оскаржуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, посилається лише на порушення його прав під час її складення на місці вчинення адміністративного правопорушення (тобто на саму процедуру винесення постанови інспектором), не заперечуючи при цьому самого факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КУпАП.

Адміністративне судочинство здійснюється в судах на принципах верховенства права , законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом , змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин у справі , гласності і відкритості адміністративного процесу , забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно частини 3 цієї статті, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. При цьому частиною шостою статті 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Позивачем додано до адміністративного позову постанову інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича від 02.11.2016 року серії ПС2 № 891699 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, згідно якої позивач вчинив зазначене адміністративне правопорушення.

Відповідно до постанови інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича від 2 листопада 2016 року серії ПС2 № 891699, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП 2 листопада 2016 року о 18 год. 45 хв., місцем скоєння адміністративного правопорушення зазначено м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 19.

Суд звертає увагу, що оскаржуючи постанову від 2 листопада 2016 року серії ПС2 № 891699, позивач зазначає, що факт правопорушення не є предметом доказування у даній справі. Натомість, позивач посилається на порушення відповідачем, Інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення,зокрема встановленого ст.279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.1 ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч.2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини 1, 2, 3 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Позивач посилався на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому КС України зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, а відповідно вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенант поліції Жаровський М.І. склав постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 891699 від 2 листопада 2016 року у відповідності до вищезазначених судом норм Закону.

Посилання позивача, як на підставу для скасування зазначеної вище постанови від 2 листопада 2016 року, на те що відповідач не вчинив дій передбачених ст. 279 КУпАП не є доцільними, оскільки у даному випадку інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенант поліції Жаровський М.І. діяв у порядку передбаченому частиною 5 статті ст. 285 КУпАП.

Також, в оскаржуваній постанові чітко зазначені реквізити для сплати штрафу, а позивачу відразу після розгляду справи вручена копія такої постанови із реквізитами сплати штрафу.

Також суд зазначає, що з постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що позивачу роз'яснені його права, в тому числі і передбачені ст.. 268 КУпАП про надання правової допомоги. Та ним отримано копію постанови та роз'яснення строки та порядок її оскарження.

У матеріалах адміністративної справи наявний один оптичний диск DVD-R, при перегляді інформації, яка знаходиться на даному диску, встановлено відеозапис загальною тривалістю 12 хвилин 23 секунди, який відзнятий відеореєстратором інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича 2 листопада 2016 року з 18 год. 41 хв. по 18 год. 54 хв. Згідно даного відеозапису, інспектором розглянуто справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 2 листопада 2016 року серії ПС2 № 891699 відносно ОСОБА_1.

Згідно частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 59 Конституції України встановлено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Офіційне тлумачення частини 1 статті 59 Конституції України викладено у Рішеннях Конституційного Суду № 13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року та № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, згідно яких: положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав", в аспекті конституційного звернення громадянина ОСОБА_4 треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Зі змісту статті 6 Європейської конвенції з прав людини вбачається, що кожний обвинувачений у скоєнні злочину має як мінімум право мати достатньо часу та можливості для підготовки свого захисту, а також захищати себе сам особисто або через обраного ним самим захисника. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема в справі "Deweer v. Belgium" (рішення Суду від 27.02.1980 року), зазначав, що немає ніяких підстав для вузької інтерпретації ст. 6 Конвенції. Так, зазначена стаття застосовується не тільки власно до кримінального судового провадження, але і по відношенню до дисциплінарних та адміністративних процедур (принцип автономності).

Європейський суд з прав людини у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» зазначив, що українське правительство визнало кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому , у § 3 (c) статті 6 Європейської конвенції зазначається, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Аналогічна норма міститься і у § 3 (d) статті 14 частини III Міжнародного пакту, відповідно до якої кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника.

Згідно наявного у матеріалах справи відеозапису, 2 листопада 2016 року з 18 год. 41 хв. по 18 год. 54 хв. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, позивачу було роз'ясненні права передбачені ст.. 268 КУпАП, після чого позивач заявив клопотання про те, що хоче скористатися правовою допомогою.

Працівник поліції запитав у позивача скільки часу йому необхідно для забезпечення правовою допомогою, однак ОСОБА_1 на дане запитання не надав однозначної відповіді, (зазначив про те, що у захисника закінчився робочий час, потім можливо через годину, дві, або три години захисник зможе прибути), інспектор у свою чергу запропонував скористатися для такої допомоги мобільним телефоном, після чого ОСОБА_1 зателефонував адвокату та поспілкувався з ним. При цьому, під час розмови не заперечував факт зупинки біля знаку пішохідного переходу, перевіряв термін дії посвідчень працівників поліції. Після чого було розглянуто справу та винесено постанову по факту вчинення правопорушення.

Таким чином, інспектором була надана можливість особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, скористатися юридичною допомогою, вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як він того потребував. Під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності він був вільним у виборі захисника своїх прав. Слід зазначити, що своє право користуватися юридичною допомогою адвоката позивач реалізовував у телефонному режимі, дане право було використане особою, яка притягалася до адміністративної відповідальності таким чином, яким дана особа сама цього бажала. Клопотань одержувати таку допомогу безоплатно за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника позивач при розгляді справи не заявляв.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що справа про адміністративне правопорушення розглянута повноваженою особою, в присутності позивача, з'ясовано обставини справи, роз'яснені права та вислухані пояснення позивача, постанова про притягнення його адміністративної відповідальності вручена позивачу та підписана ним без зауважень. В подальшому позивач, оскаржив постанову при притягнення його до відповідальності в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, № 303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 33, ч. 1 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 276, 280, 283, 284, 287, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 7-14, 18, 19, 71, 80, 128, 143, 145, 146, 158, 160, 161, 162, 163, 167, 185 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Жаровського Максима Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош