Справа № 425/3537/16-а
Суддя: Овчаренко О. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2017 Провадження №2-а/425/1/17

Справа №425/3537/16-а

м.Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

при секретарі Гайворонській І.В., Степанцовій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Рубіжне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, який нею був уточнений, посилаючись на те, що вона з 14.04.1999 року по 09.09.2016 року працювала в загальноосвітньому навчальному закладі, який за період її роботи в ньому мав декілька назв: з 01.09.1998 року навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр; з 02.09.2007 року обласний навчально-реабілітаційний Центр; з 08.09.2014 року обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат. Зі зміною назв навчального закладу не змінювався вид діяльності базова загальна середня освіта. Вона, позивач працювала на таких посадах: з 14.04.1999 року медична сестра; з 01.05.2000 року інструктор ЛФК; з 04.01.2014 року медична сестра. 16.09.2016 року вона, позивач звернулась до Управління Пенсійного Фонду України м. Рубіжного Луганської області із заявою та пакетом документів за призначенням їй пенсії за вислугою років, однак 17.10.2016 року отримала розпорядження відповідача про відмову в призначенні їй пенсії за вислугою років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Просить визнати незаконною відмову відповідача в призначенні пенсії їй, ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 16.09.2016 року згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; скасувати розпорядження відповідача № 40 від 17.10.2016 року про відмову в призначенні їй, ОСОБА_1, пенсії за вислугою років з 16.09.2016 року згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобовязати відповідача зарахувати до стажу роботи за вислугою років, як медичному працівнику у закладі освіти, період її роботи: з 14.04.1999 року по 09.09.2016 року, який мав декілька назв: з 01.09.1998 року навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр; з 02.09.2007 року обласний навчально-реабілітаційний Центр; з 08.09.2014 року обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів»; зобовязати відповідача призначити їй, ОСОБА_1 та виплатити пенсію за вислугою років з 16.09.2016 року згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини, викладені в письмових запереченнях проти позову та доповненнях на них, та пояснив, що згідно статутів Рубіжанського навчально-реабілітаційного багатопрофільного центру та Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного центру не передбачено, що ці заклади спрямовані на забезпечення реалізації права громадян на загальну середню освіту. Підприємство не звітувало за позивача як працівника, який відноситься до окремих категорій осіб відповідно до законодавства. Період з 23.12.2003 року до 12.04.2011 року нічим не підтверджено для здійснення освітньої діяльності Центру як закладу освіти. Також представник відповідача зазначив, що Центр не входить до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала з 14 квітня 1999 року по 30 квітня 2000 року на посаді медичної сестри та з 01 травня 2000 року по 02 січня 2007 року на посаді інструктора ЛФК у «Рубіжанському навчально-реабілітаційному Центрі»; з 03 січня 2007 року по 03 січня 2014 року на посаді інструктора ЛФК та з 04 січня 2014 року по 31 січня 2014 року на посаді медичної сестри у «Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному Центрі»; з 01 лютого 2014 року по 09 вересня 2016 року на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа -інтернат І-ІІІ ступенів», 09.09.2016 року була звільнена за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-10). Згідно довідки Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів» №204 від 25.05.2016 року, з 01.09.1998 року Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр є правонаступником Рубіжанської санаторної школи-інтернату (розпорядження Луганської обласної державної адміністрації і Луганської обласної ради № 672 від 16.07.1998 року). На підставі рішення Луганської обласної ради №22/36 від 23.12.2005 року і наказу по закладу № 1 від 02.01.2007 року Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр перейменовано у Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр. На підставі рішення Луганської обласної ради №22/17 від 31.01.2014 року і наказу по закладу № 59 від 08.09.2014 року Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр перейменовано в комунальний заклад «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» (а.с. 54).

Згідно копії статуту Рубіжанського навчально-реабілітаційного багатопрофільного Центру (далі Центр) зазначений заклад є правонаступником Рубіжанської санаторної школи-інтернату та є закладом освіти, який забезпечує умови для відновлення здоров,я, соціальної адаптації, професійної орієнтації дітей, що мають вади у фізичному розвитку, органічні та функціональні захворювання внутрішніх органів та систем. Метою Центру є здійснення комплексної медичної, психологічної, педагогічної реабілітації хворої дитини. Одним із основних завдань Центру є забезпечення умов для отримання вихованцями якісної освіти певного рівня. (а.с.140-159) Згідно копії статуту Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного Центру (далі Центр) зазначений заклад є правонаступником Рубіжанського навчально-реабілітаційного багатопрофільного Центру, здійснює свою діяльність згідно з типовим Положенням про навчально реабілітаційний Центр та має у своєму складі середню загальноосвітню школу І-ІІ ступенів. Метою діяльності Центру є здійснення комплексної медичної, психологічної, педагогічної та фізичної реабілітації хворої дитини тощо. Одним із головних завдань Центру є забезпечення умов для отримання вихованцями якісної освіти певного рівня. (110-118) 22.12.1998 року Рубіжанським навчально-реабілітаційним багатопрофільним Центром було отримано ліцензію №130269, якою засвідчено право провадження освітньої діяльності за рівнем неповна загальна середня освіта І-ІІ ступеня. Строк дії ліцензії до 22.12.2003 року (а.с.130) Згідно копії свідоцтва про атестацію, виданого Управлінням освіти і науки Луганської облдержадміністрації, від 18.04.2011 року Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр визнано атестованим за освітнім рівнем базова загальна середня освіта. Строк дії свідоцтва - 12.04.2011 р. по 11.04.2021 р. (а.с. 131) Згідно копії статуту Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів» (далі школа-інтернат) зазначений заклад є правонаступником Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного Центру. Школа-інтернат є комунальним загальноосвітнім санаторним навчальним закладом І-ІІІ ступенів з медичним профілем для дітей, хворих на сколіоз, метою діяльності якого є забезпечення реалізації права дітей, які потребують тривалого лікування та реабілітації, на загальну середню освіту. (110-118) Позивач 16.09.2016 року звернулась до УПФУ в м.Рубіжне Луганської області із заявою, зареєстрованою в формі 10 під №340 та пакетом документів за призначенням пенсії за вислугою років згідно п. «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак у призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено розпорядженням №40 від 17.10.2016 року з тих підстав, що на момент звернення за призначенням пенсії стаж роботи за вислугою років складає 9 років 10 місяців 11 днів при загальному стажі роботи 35 років 9 місяців 9 днів, тобто стаж роботи за вислугою років менше 25 років 6 місяців (а.с.6). Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який

визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту. Судом було встановлено і не заперечувалось стороною відповідача в судовому засіданні, що позивачу до спеціального стажу за вислугою років як медичному працівнику охорони здоров'я зараховано період роботи з 05.08.1983 року по 21.03.1989 року у Рубіжанській міській лікарні на посаді медсестри (5 років 7 місяців 12 днів) та період роботи з 03.04.1989 року по 01.07.1993 року у РХЗ «Зоря» на посаді старшої медсестри (4 років 2 місяців 29 днів). До стажу роботи за вислугою років не було зараховано наступні періоди роботи: з 14 квітня 1999 року по 30 квітня 2000 року на посаді медичної сестри та з 01 травня 2000 року по 02 січня 2007 року на посаді інструктора ЛФК у «Рубіжанському навчально-реабілітаційному Центрі»; з 03 січня 2007 року по 03 січня 2014 року на посаді інструктора ЛФК та з 04 січня 2014 року по 31 січня 2014 року на посаді медичної сестри у «Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному Центрі»; з 01 лютого 2014 року по 09 вересня 2016 року на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа -інтернат І-ІІІ ступенів». Як на одну з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог представник відповідача послався на те, що навчально реабілітаційний Центр не входить до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років працівникам освіти при наявності спеціального стажу роботи станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років і т.д. До зазначеного переліку віднесено загальноосвітні навчальні заклади (розділ 1.Освіта), а відповідно до примітки 1-1 зазначеного Переліку лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про освіту» для дітей, які не мають необхідних умов для виховання і навчання в сімї, створюються загальноосвітні школи-інтернати; для дітей, які потребують тривалого лікування, створюються дошкільні навчальні заклади, загальноосвітні санаторні школи-інтернати, дитячі будинки; для осіб, які мають вади у фізичному чи розумовому розвитку і не можуть навчатися в масових навчальних закладах, створюються спеціальні загальноосвітні школи-інтернати, школи, дитячі будинки, дошкільні та інші навчальні заклади з утриманням за рахунок держави. Відповідно до ст.9 Закону України «Про загальну середню освіту» до загальноосвітніх навчальних закладів належать, зокрема, санаторна школа (школа-інтернат) I-III ступенів - навчальний заклад з відповідним профілем для дітей, які потребують тривалого лікування; навчально-реабілітаційний центр - навчальний заклад для дітей з особливими освітніми потребами, зумовленими складними вадами розвитку. Відповідно до Положення про загальноосвітню школу-інтернат та загальноосвітню санаторну школу-інтернат, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 363 від 12.06.2003 року, загальноосвітня школа-інтернат це загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ, І-ІІІ ступенів, що забезпечує реалізацію права дітей, які потребують соціальної допомоги, на загальну середню освіту; загальноосвітня санаторна школа-інтернат це загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ, І-ІІІ ступенів з відповідним медичним профілем, що забезпечує реалізацію права дітей, які потребують тривалого лікування та реабілітації, на загальну середню освіту. Згідно Положення про навчально-реабілітаційний Центр, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 28.08.1997 № 325, яке було чинним на той час, коли установа, в якій працювала позивач, мала найменування Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр, що згодом було перейменовано у Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр, навчально-реабілітаційний центр - це заклад освіти, який забезпечує умови для відновлення здоровя, соціальної адаптації, професійної орієнтації дітей, що мають органічні та функціональні захворювання внутрішніх органів та систем або вади психофізичного розвитку. Мета Центру здійснення комплексної медичної, психологічної, педагогічної реабілітації хворої дитини. Одним із основних завдань Центру є забезпечення умов для отримання вихованцями якісної освіти певного рівня (дошкільної, загальної середньої, професійно-технічної, вищої). Зазначене вище Положення було визнано таким, що втратило чинність наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України №920 від 16.08.2012 р. «Про затвердження Положення про навчально- реабілітаційний центр», відповідно до якого навчально-реабілітаційний центр (далі - Центр) - це загальноосвітній навчальний заклад, метою діяльності якого є реалізація права на освіту дітей з особливими освітніми потребами, зумовленими складними вадами розвитку, їх інтеграція в суспільство шляхом здійснення комплексних реабілітаційних заходів, спрямованих на відновлення здоровя, здобуття освіти відповідного рівня, розвиток та корекцію порушень. Одним із головних завдань Центру є забезпечення права дітей із складними вадами розвитку на здобуття відповідного рівня дошкільної та загальної середньої освіти відповідно до їх можливостей, здібностей з урахуванням індивідуальних особливостей розвитку. Отже, проаналізувавши викладене вище, суд дійшов висновку, що навчально-реабілітаційний центр та загальноосвітня санаторна школа-інтернат є загальноосвітніми навчальними закладами. А як вже зазначалося вище, постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до якого віднесено загальноосвітні навчальні заклади (розділ 1.Освіта). В зазначених вище загальноосвітніх навчальних закладах позивач працювала на посадах медичної сестри та інструктора ЛФК, а відповідно до примітки 1-1 зазначеного Переліку середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Таким чином, суд вважає, що стаж роботи на посадах медичної сестри та інструктора ЛФК у навчально-реабілітаційному центрі та загальноосвітній санаторній школі-інтернаті підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Заперечуючи проти позову представник відповідача також посилається на те, що статутами Рубіжанського навчально-реабілітаційного багатопрофільного центру та Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного центру не передбачено, що метою центру є забезпечення реалізації права громадян на загальну середню освіту. Суд зауважує, що в статутах зазначених навчально-реабілітаційних центрів чітко зазначено, що Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр є закладом освіти, одним із основних завдань якого є забезпечення умов для отримання вихованцями якісної освіти певного рівня, а Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр має у своєму складі середню загальноосвітню школу І-ІІ ступенів. Одним із головних завдань Центру є забезпечення умов для отримання вихованцями якісної освіти певного рівня. Окрім того, судом встановлено, що Рубіжанським навчально-реабілітаційним багатопрофільним Центром було отримано ліцензію, якою засвідчено право провадження освітньої діяльності за рівнем неповна загальна середня освіта І-ІІ ступеня, а Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр визнано атестованим за освітнім рівнем базова загальна середня освіта. Посилання представника відповідача як на одну з підстав для задоволення позову на те, що в період з 23.12.2003 року до 12.04.2011 року нічим не підтверджено право для здійснення освітньої діяльності Центру як закладу освіти, спростовуються наступним. Як вже було зазначено вище, 22.12.1998 року Рубіжанським навчально-реабілітаційним багатопрофільним Центром було отримано ліцензію зі строком дії до 22.12.2003 року, якою засвідчено право провадження освітньої діяльності за рівнем неповна загальна середня освіта І-ІІ ступеня. А 18.04.2011 року Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр визнано атестованим за освітнім рівнем базова загальна середня освіта, про що було видано відповідне свідоцтво строком дії з 12.04.2011 р. по 11.04.2021 р. Згідно інформації Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів», згідно з п.7.17 «Порядку державної атестації загальноосвітніх, дошкільних та позашкільних навчальних закладів», затвердженого наказом МОН України від 24.07.2001 року № 554 (у редакції, що затверджена наказом Міністерства освіти і науки від 16.08.2004 року № 658) та на підставі рішення Луганської регіональної експертної ради з питань ліцензування та атестації навчальних закладів від 08.10.2009 року протокол № 65 атестація Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного Центру проводилась у термін з 24.01.2011 року по 07.02.2011 року згідно плану графіку проведення атестації загальноосвітніх навчальних закладів (а.с. 136). Зі статутів вбачається, що Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр та Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр, а також Комунальний заклад «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» є комунальними закладами, а з прийняттям Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999 року отримання ліцензії для здійснення діяльності передбачено для загальноосвітніх навчальних закладів, заснованих саме на приватній формі власності. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999 року основною формою державного контролю за діяльністю загальноосвітніх навчальних закладів усіх типів і форм власності є державна атестація закладу, яка проводиться не рідше одного разу на 10 років у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти. Таким чином, судом встановлено, що після закінчення строку дії ліцензії виданої Рубіжанському навчально-реабілітаційному багатопрофільному Центру - 22.12.2003 року, його правонаступник Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр в строк передбачений законом, тобто в десятирічний строк пройшов атестацію і 18.04.2011 року отримав відповідне свідоцтво. Відповідно до п.п.1,2 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2009 року №1418, дія цього Порядку поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють на зазначених у пункті 3 цього Порядку посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування і умови оплати праці яких визначаються відповідно до умов оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоровя, крім посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби України. Надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я залежно від стажу роботи в такому розмірі: стаж роботи понад 3 роки розмір щомісячної надбавки до посадового окладу -10%; стаж роботи понад 10 років розмір щомісячної надбавки до посадового окладу -20%; стаж роботи понад 20 років розмір щомісячної надбавки до посадового окладу -30%. Відповідно до п.3 зазначеного Порядку надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоровя, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоровя, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. Як вбачається із акту УПФУ в м.Рубіжному №539 від 02.12.2016 року зустрічної перевірки Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів», перевіркою розрахунково платіжних відомостей встановлено, що ОСОБА_1 за період з 14.04.1999 року по 31.12.2009 року надбавка за вислугу років не нараховувалась. За період з 01.01.2010 року по 09.09.2016 року ОСОБА_1 щомісячно нараховувалась надбавка за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу при наявності медичного стажу понад 20 років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2009 року №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я». Згідно протоколу засідання комісії з визначення медичного стажу від 04.01.2010 року медичний стаж ОСОБА_1 на 01.01.2010 року складає 20 років 7 місяців 1 день. (а.с.87) Як на одну з підстав для відмови в задоволенні позовних вимог представник відповідача також посилається, на те, що ОСОБА_1 за період з 14.04.1999 року по 31.12.2009 року надбавка за вислугу років не нараховувалась. Однак, суд відхиляє такі доводи сторони відповідача, оскільки виплата надбавки медичним працівникам до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2009 року №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» не була передбачена чинним законодавством, тому саме з 01.01.2010 року ОСОБА_1 нараховувалась надбавка за вислугу років в розмірі 30%. Суд також вважає такими, що не є слушними посилання представника відповідача як на підставу для відмову в позові на те, що установа, де працювала ОСОБА_1, не звітувала за позивача як працівника, який відноситься до окремих категорій осіб відповідно до законодавства, оскільки це не може ставитись в вину позивачу як працівнику та не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи в цій установі до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Отже, підсумовуючи в сукупності викладене вище, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 14 квітня 1999 року по 30 квітня 2000 року на посаді медичної сестри та з 01 травня 2000 року по 02 січня 2007 року на посаді інструктора ЛФК у «Рубіжанському навчально-реабілітаційному Центрі»; з 03 січня 2007 року по 03 січня 2014 року на посаді інструктора ЛФК та з 04 січня 2014 року по 31 січня 2014 року на посаді медичної сестри у «Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному Центрі»; з 01 лютого 2014 року по 09 вересня 2016 року на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа -інтернат І-ІІІ ступенів» підлягають зарахуваннюдо стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. А з урахуванням цього стажу роботи позивач відповідно має необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, зобов'язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, а також призначення позивачу пенсії за вислугу років з 16 вересня 2016 року згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На підставі ч. 1 ст.94 КАС України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 551, 20 грн. Керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області №40 від 17.10.2016 р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи: з 14 квітня 1999 року по 30 квітня 2000 року на посаді медичної сестри та з 01 травня 2000 року по 02 січня 2007 року на посаді інструктора ЛФК у «Рубіжанському навчально-реабілітаційному Центрі»; з 03 січня 2007 року по 03 січня 2014 року на посаді інструктора ЛФК та з 04 січня 2014 року по 31 січня 2014 року на посаді медичної сестри у «Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному Центрі»; з 01 лютого 2014 року по 09 вересня 2016 року на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа -інтернат І-ІІІ ступенів».

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 16 вересня 2016 року згідно пункту "е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Овчаренко