Справа № 751/11508/16-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі по тексту - відповідач, ОУ ПФУ), в якому просив визнати протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати пенсії, призначеної по 3-й групі інвалідності з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати здійснити виплату, починаючи з 29 червня 2016 року в розмірі пенсії, призначеній по 3-й групі інвалідності з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року даний адміністративний позов - задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на пенсію 03 жовтня 2006 року, призначену за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як інвалід 3-ї групи з дитинства, відтак не може бути позбавлений цього права законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, положення яких, в силу ст.ст. 22, 58 Конституції України не можуть бути до нього застосовані.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що у відповідності до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Таким чином, законодавчо встановлено заборону з 01 квітня 2015 року виплати пенсій, призначених відповідно до законодавства України, в тому числі і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, які працюють на окремих посадах. Єдина підстава, за наявності якої відбувається поновлення виплати пенсії, у відповідності до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є звільнення з роботи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 працює на посаді старшого прокурора відділу правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури області.

Позивач перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України і отримував пенсію по 3-й групі інвалідності з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 03 жовтня 2006 року.

Листом № 546/02/В-7 від 05 серпня 2016 року, направленого Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України на звернення позивача про відновлення призупинених пенсійних виплат, відповідач повідомив, що тимчасово призупинив останньому як такому, який працює на посаді старшого прокурора відділу прокуратури Чернігівської області, виплату пенсії, призначеної по інвалідності, з посиланням на дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ

Не погоджуючись з такою позицією відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року (далі Закон №213-VIII), пп.2 п.12 розділу 1 якого внесені зміни в статтю 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких:

Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року внесено зміни до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 01 квітня 2015 року пенсія, призначена згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йому виплачуватись не повинна.

Станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, передбачала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», однак, пенсія позивачу була призначена відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто на загальних підставах по інвалідності, а не як гарантія, яка обумовлена статусом прокурора.

Крім того, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати пенсії відсутні.

Відповідно до положень статті 28 Конвенції про права осіб з інвалідністю держави-учасниці, до яких входить Україна, визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень й вживають належних заходів із забезпечення особам з інвалідністю доступу до пенсійних допомоги та програм.

Оскільки позивач набув право на пенсію 03 жовтня 2006 року, призначену за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як інвалід 3-ї групи з дитинства, відтак не може бути позбавлений цього права законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ, положення яких, в силу ст.ст. 22, 58 Конституції України не можуть бути до нього застосовані.

Відповідно, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.