Справа № 817/1179/16
Суддя: Кучина Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 817/1179/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді Кучиної Н.Г.

з участю секретаря судового засідання Довбенко Г.В.

представника позивача ОСОБА_1»янової М.Л.

представника суб»єкта владних повноважень ОСОБА_2

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м.Рівному Департаменту патрульної поліції про визнання дій та бездіяльності поліції неправомірними та такими, що порушили права особи, -

в с т а н о в и в:

До Рівненського окружного адміністративного суду 01.08.2016 року з адміністративним позовом до Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області звернувся ОСОБА_3.

В позові просив визнати додаткове прибуття 29.06.2016 року трьох екіпажів поліцейських у кількості 6 осіб на вулицю Замкова 22-А (у головне територіальне управління юстиції у Рівненській області) безпідставним, а відтак - не правомірним і таким, що порушує право особи на дотримання встановленого правопорядку усіма учасниками правовідносин; визнати неправомірною бездіяльність працівників поліції, щодо не розяснення йому перед застосуванням поліцейського заходу його прав та обовязків, а також способу оскарження застосованих заходів у разі не згоди з ними, чим, вважає, порушено законні права та інтереси особи на право бути повідомленим про свої права та обовязки, спосіб оскарження застосованих заходів у разі не згоди з ними; визнати його доставку патрульною машиною у супроводі 3-х поліцейських до приміщення поліції протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси; вирішити питання про стягнення судових витрат.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що позов заявлено не до належного відповідача та замінено відповідача на належного - управління патрульної поліції в м. Рівному Департаменту патрульної поліції.

Позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позовну вимогу про додаткове прибуття трьох екіпажів працівників поліції просив викласти в редакції про додаткове направлення цих екіпажів.

В ході зясування обставин справи, позивач відмовився від уточнених вимог і просив суд розглядати їх у початково поданій редакції.

В ході розгляду адміністративного позову, Рівненським окружним адміністративним судом було встановлено, що справа предметно підвідомча суду загальної юрисдикції як адміністративна справа. В звязку з цим, матеріали справи, відповідно до положень статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України, були направлені до Рівненського міського суду.

Під час розгляду справи Рівненським міським судом, позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в адміністративному позові та будучи, допитаний за правилами свідка, підтвердив обставини, викладені у ньому.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.06.2016 року секретарем Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 на вул. Замкову, 22-а було викликано наряд поліції. Виклик був мотивований тим, що ОСОБА_3 начебто викручує руки ОСОБА_4 На місце події прибув наряд поліції у складі двох поліцейських. Відібравши пояснення в учасників події та свідків представники поліції вже мали намір покинути приміщення, проте приїхало ще три екіпажі патрульних. Вважає, що прибуття додаткових екіпажів поліції у кількості 5 поліцейських безпідставним та таким, що порушує його право на дотримання встановленого правопорядку усіма учасниками правовідносин. Крім того, зазначає, що поліцією було порушено порядок встановлений ст. 31 ЗУ «Про національну поліцію», зокрема, під час проведення превентивних заходів поліція не повідомила про причини застосування превентивних заходів, не довела нормативно- правові акти на підставі яких застосовуються такі заходи, не роз»яснили права та обов»язки, а також спосіб оскарження заходів у разі незгоди з ними. В подальшому, здійснили доставку його патрульною машиною у супроводі поліцейських до відділу поліції. Вважає такі дії поліції протиправними та такими, що суперечать вимогами ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» та ст. 260 КУпАП. Просить суд, позов задоволити повністю.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, подав до суду письмові заперечення, які підтримав під час розгляду справи у суді. В обґрунтування заперечень покликається на те, що у своїй позовній заяві позивач не обґрунтував будь - який причинно- наслідковий зв»язок між додатковим прибуттям екіпажу на місце події та порушення права особи на дотримання встановленого правопорядку усіма учасниками правовідносин. Зазначив, що оскільки це була резонансна, на їх думку, подія, пов»язана із високопосадовцем, тому додаткове прибуття ще трьох екіпажів поліції ніяким чином не порушувало права особи. Щодо не ро»яснення прав та обов»язків під час застосування превентивних заходів та доставки ОСОБА_3 до відділу поліції зазначив, що доводи ОСОБА_3 є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що 29 червня за телефонним викликом на спеціальний номер 102 ОСОБА_4 повідомила про погрози з боку ОСОБА_3 та застосування ним до неї фізичної сили, зокрема, «викручування рук».( а.с.11)

За викликом по вказаній адресі (Замкова 22-а головне територіальне управління юстиції у Рівненській області) прибув патрульний екіпаж у складі двох поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Судом, за клопотанням представника позивача, допитано в якості свідка ОСОБА_3І та, за клопотанням представника відповідача, в якості свідків допитані ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Як встановлено свідченнями ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, котрий прийняв рішення додатково прибути на місце події, згодом на місце виклику прибули ще три екіпажи поліцейських. Зокрема, командир роти (екіпаж в складі двох осіб), командир батальйону (екіпаж в складі двох осіб) та екіпаж моніторингового відділу за різними свідченнями у складі двох чи однієї особи. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем.

Ці свідчення підтвердила свідок ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 дала свідчення суду про те, що розяснила позивачу його права, спосіб оскарження дій щодо нього в разі незгоди з ними та право відмовитися давати пояснення, підстави застосування до нього превентивних заходів.

Проте, ці свідчення заперечені свідченнями ОСОБА_3, який заперечив виконання зазначених дій відносно нього.

Суперечливість свідчень ОСОБА_5, яка заперечувала факт власноручного запису пояснень ОСОБА_3 (про що він дав свідчення суду), доводиться свідченнями ОСОБА_7, який повідомив суду, що прибувши за адресою події, бачив ОСОБА_5 в кабінеті з ОСОБА_3 і ще одним (невідомим йому працівником), яка записувала пояснення ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що до приїзду додаткових (трьох) екіпажів усі дали пояснення патрульному екіпажу. Підтвердила, що вона особисто (вже) дала пояснення та дав їх ОСОБА_3, який знаходився в сусідньому (через стіну) кабінеті.

Це також спростовує покази свідка ОСОБА_5П, яка свідчила те, що не відбирала пояснень у ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4 Ю,В. пояснила суду, що не пригадує чи розяснювали їй і у який спосіб її права, не чула чи розяснювали такі права опитаним на місці особам, при чому була присутня, та пояснила, що не чула і не могла чути чи розяснювали права ОСОБА_3, який знаходився «через стіну» (тобто в сусідньому кабінеті).

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЗУ «Про національну поліцію ( далі- Закон) поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поряд з цим, як зазначено в статті 31 Закону «Превентивні поліцейські заходи:

1. Поліція може застосовувати такі превентивні заходи … - опитування особи…

Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов»язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно правові акти на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до статті 33 Закону: «1. Поліцейський може опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень.

Для опитування поліцейський може запросити особу до поліцейського приміщення.

Надання особою інформації є добровільним. Особа може відмовитися від надання інформації. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Перед проведенням опитування особи поліцейський роз»яснює їй підстави та мету застосування поліцейського заходу, якщо це не перешкодить виконанню поліцією повноважень, покладених на неї цим Законом.

Будь яких доказів щодо розяснення прав ОСОБА_3 (матеріали відеозйомки, письмові докази про розяснення прав ОСОБА_3, засвідчених його підписом або акту про зачитування йому прав, тощо) відповідач суду не надав.

Заперечуючи позовну вимогу, відповідно до вимог статті 71 КАС України, відповідач зобовязаний довести правомірність своїх дій належними та допустимими, переконливими для суду доказами. Таких доказів відповідачем суду не надано. Покази свідків були суперечливими за своїм змістом та непереконливими за їх достовірністю, не спростовують позовних вимог в частині протиправної бездіяльності щодо не розяснення прав особі.

Заперечуючи позовну вимогу про неправомірність доставки ОСОБА_3 патрульною машиною у супроводі трьох поліцейських до приміщення поліції, відповідач посилався на особисте бажання та навіть прохання ОСОБА_3 доставити його у такий спосіб для надання пояснень у приміщенні поліції.

ОСОБА_3 у своїх свідченнях заперечив вказану обставину, а відповідач, своєю чергою, не надав суду доказів, які б заперечували чи спростовували ці покази допитаного в судовому засіданні свідка, або доводили їх неправдивість.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що особисто чула, що ОСОБА_3 висловив особисте бажання бути доставленим у відділення поліції патрульною машиною, яке він висловлював, спускаючись сходами з 7-го поверху на перший.

Ці свідчення суперечать свідченням ОСОБА_7, який свідчив, що сходами ОСОБА_3І спускався спільно з ним і в супроводі трьох працівників поліції.

Відповідач не навів суду юридично-правового обгрунтування застосованої дії, не вказав норму закону, якою передбачене її вчинення.

Поряд з цим, позивач обгрунтував вказану позовну вимогу тим, що оскаржуваними діями працівники поліції порушили вимоги частини 4 статті 29 Закону, а саме: обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також, якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. А також тим, що згідно частини 7 вищезгаданої статті поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Позивач посилається, що після відібрання у нього пояснень поліцейськими, які прибули за викликом, не було необхідності у супроводі 3-х поліцейських доставляти його до відділу поліції для повторного (або продовження) відібрання пояснень.

Зазначає, що статтею 23 Закону встановлено: «1. Поліція відповідно до покладених на неї завдань:

9) доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення;».

Та посилається на те, що законом чітко визначений порядок та підстави застосування вказаних повноважень.

Зокрема, статтею 260 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені підстави для застосування таких дій: « У випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов'язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи.»

Позивач посилається на те, що доставка патрульною машиною «за бажанням» підозрюваної у вчинені правопорушення особи, не передбачена жодною нормою закону і це твердження не спростоване відповідачем.

Позивач посилається на порядок виклику та запрошення до відділу поліції та вказує на те, що зазначений порядок в оскаржуваному випадку дотриманий не був. Відповідачем не наведені суду аргументи, які б спростовували вказане твердження позивача.

Доводи відповідача, що доставка позивача у відділення поліції поліцейським автомобілем у супроводі поліцейських не спричинила і не могла спричинити порушення жодних прав та інтересів позивача, заперечується останнім. Зокрема, позивач посилається на принцип рівності всіх перед законом, згідно якого усі зобовязані дотримуватися вимог законів та реалізовувати надані повноваження у спосіб та порядок, визначені ними.

В ході судового розгляду встановлено, що патрульною поліцією порушено вимоги статті 18 ЗУ «Про національну поліцію»: « Основні обовязки поліцейського

1. Поліцейський зобовязаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;»

А також на статтю 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на звернення до суду на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають істотне значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 72 КАС України немає необхідності доказування факту відсутності події правопорушення та складу інкримінованого правопорушення, оскільки ця обставина уже встановлена постановою суду в справі по адміністративне правопорушенню, яка набрала законної сили.( а.с. 24-26)

Щодо прибуття трьох додаткових патрульних екіпажів, допитана судом свідок ОСОБА_4 пояснила, що здійснила лише один телефонний дзвінок на номер 102, додатково чи повторно не телефонувала.

Свідок ОСОБА_5 засвідчила суду, що про направлення додаткових екіпажів не зверталася та не чула, щоб її напарник ОСОБА_6 звертався про допомогу.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що не було звернень про допомогу патрульного екіпажу, який виїхав за викликом ОСОБА_4, пояснив суду, що сам прийняв рішення прибути на місце події.

На обґрунтування правомірності вказаних дій, відповідач послався на пункт 2.2 посадової інструкції командира роти, вказуючи на те, що посадова інструкція командира батальйону має аналогічні положення і цим доводиться правомірність знаходження/прибуття додаткових екіпажів.( а.с. 89-92, 94-99)

Ознайомившись із змістом наданих суду посадових інструкцій, судом встановлено, що в п 2.2. міститься перелік випадків, за наявності/настання яких командир роти та командир батальйону може /повинен особисто виїхати на місце події.

Так, у відповідності до п.2.2 вказаних інструкцій у випадку виникнення резонансних інцидентів та нетипових ситуацій командир роти ( командир батальйону) особисто допомагає особовому складу виконувати завдання щодо резонансних інцидентів: тяжкі та особливо- тяжкі злочині, масштабні ДТП, інциденти з дипломатичними агентами іноземних держав, високо посадовцями, публічними особами, випадки пропозиції особовому складу неправомірної вигоди ( хабара), незаконне використання спеціальних сигналів, правопорушення вчинені поліцейськими та/ або працівниками інших силових відомств, ДТП з патрульними.

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 ( командир роти ) суду пояснив, що він приїхав у приміщення по вул. Замкова, 22-а, оскільки згідно інформації мав місце інцидент, учасником якого був високопосадовець, а тому на підставі п.2.2 інструкції ним було добровільно прийнято рішення прибути на місце події.

Представник позивача заперечила проти того, що ОСОБА_3 є високо посадовцем, а отже і відсутня резонансна подія з участю високо осадовця чи публічної особи.

Проте, суд зауважує на таке.

Відповідно до Закону України «Про державну службу» (ст.2) від 16 грудня 1993 року N 3723-XII - посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

У свою чергу, відповідно до судової практики, яка склалася і знайшла своє відображення у відповідному узагальненні Верховного Суду України (йдеться про постанову Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 "Про судову практику у справах про хабарництво"), організаційно-розпорядчими обов'язками є обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності.

Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

У той же час під адміністративно-господарськими обов'язками розуміються обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Що ж стосується публічної служби, то відповідно до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

В судовому засіданні встановлено та обставина сторонами не заперечувалась , що відповідно до наказу № 113/06 від 29.06.2016 року за ОСОБА_3 начальником Головного управління юстиції у Рівненській області закріплено робоче місце у кабінеті 704 по вул. Замкова, 22-а.

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що станом на 29.06.2016 року ОСОБА_3 був керівником Головного управління юстиції у Рівненській області, а відтак був посадовою особою та особою, яка перебуває на публічній службі.

За таких підстав, суд приходить до переконання, що додаткове прибуття на вул. Замкова, 22-а в м.Рівне екіпажу командира роти та командира батальйону не суперечило вимогам їх інструкції, а відтак підстав визнавати їх прибуття безпідставним не має.

Що стосується прибуття на виклик за адресою м.Рівне вул. Замкова, 22-а в Територіальне управління юстиції у Рівненській області екіпажу відділу моніторингу та аналітичного забезпечення, то суд прибуття вказаного екіпажу визнає правомірним, оскільки відповідно до п.4.1.5 функцій відділу моніторингу, що передбачені положенням про Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 19.04.2016 року № 643 :

- відділ моніторингу здійснює виявлення, припинення та запобігання вчиненню правопорушень під час службової діяльності працівниками Управління.( а.с. 104)

Отже, прибуття екіпажу відділу моніторингу було спрямоване на виконання вказаних функцій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено наявність обєктивних підстав для прибуття за викликом ОСОБА_4 чотирьох поліцейських екіпажів та спростовані вимоги позивача в цій частині про його безпідставність,

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2,6, 7, 8, 9, 10-11, 70-72,160-163,254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м.Рівному Департаменту патрульної поліції про визнання дій та бездіяльності поліції неправомірними та такими, що порушили права особи задоволити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність працівників поліції щодо не роз»яснення ОСОБА_3 перед застосуванням поліцейського заходу його прав та обов»язків , а також способу оскарження застосованих заходів у разі не згоди з ними, чим порушено законні права та інтереси особи на право бути повідомленим про свої права та обов»язки, спосіб оскарження застосованих заходів у разі не згоди з ними.

Визнати доставку ОСОБА_3 патрульною машиною у супроводі трьох поліцейських до приміщення поліції протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в місті Рівному Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 580 ( п»ятсот вісімдесят ) грн..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_8