Справа № 752/11734/16-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.

за участю секретаря: Ліневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві, третя особа - Український науково-дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві, третя особа - Український науково-дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва 26 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Відповідач - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, у зв'язку з чим отримає пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

З 16 липня 1998 року позивач працює на посаді головного фахівця за рахунок військовослужбовця (головного спеціаліста (експерта), що підтверджується наявною в справі довідкою Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 06.11.2015 року за № 18/вк808 (а.с. 7).

Листом від 27.07.2015 року № 15569/10 Головне управління Пенсійного фонду України повідомило про відсутність підстав для виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, в повному обсязі особам, які перебувають на посадах в Українському науково-дослідному інституті спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, оскільки дана установа є підпорядкованим органом та не відноситься до центрального апарату чи територіального органу Служби безпеки України.

З цих підстав, на адресу Пенсійного фонду України надійшов лист за підписом заступника Голови СБУ ОСОБА_3 від 21.08.2015 року № 18/14-6576 про надання відповідних роз'яснень з порушеного вище питання. Крім того, в листі містилося повідомлення, що Український науково-дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України має статус науково-дослідної установи Служби Безпеки України. Комплектування Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України у відповідності до ст. 19 Закону України «Про службу безпеки України» здійснюється співробітниками-військовослужбовцями, працівниками, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, у зв'язку з чим, особи, які перебувають на посадах в Українському науково-дослідному інституті спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України, перебувають на посадах в Службі безпеки України.

В своєму листі від 25.09.2015 р. № 43215/02-23 Пенсійний Фонд України роз'яснив порядок проведення виплат пенсій особам, які працюють в Українському науково-дослідному інституті спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України та зауважив, що виплата вказаних пенсій здійснюється у повному розмірі за умови проходження ними служби в Службі безпеки України.

Разом з тим, листом від 06.11.2015 року № 433/12/П-368 Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва повідомило позивача про відрахування з його пенсії 15 % на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються як Конституцією України, так і спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про Службу безпеки України», Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ, Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 р. №1262/2007 (далі - Положення №1262/2007), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про Службу безпеки України» передбачено, що Служба безпеки України державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про Службу безпеки України", систему Служби безпеки України складають Центральне управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки, військові формування, а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України; центральне управління Служби безпеки України, інші органи та установи, що входять у систему Служби безпеки України, є юридичними особами, мають печатку із зображенням державного герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в банках, у тому числі валютні.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено, що кадри Служби безпеки України складають, зокрема, співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

За змістом ч.1 ст.20 цього ж Закону, умови і порядок виконання своїх обов'язків співробітниками - військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом); на них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов'язки визначаються цим Законом та відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

В свою чергу механізм реалізації вимог Положення №1262/2007 визначено саме Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2008 р. за № 1323/16014) (Далі - Інструкція № 772), якою встановлено, що застосування вимог Положення №1262/2007 до військовослужбовців здійснюється рішеннями начальників, яким надано таке право Положенням і наказами Служби безпеки України. Ці рішення оформляються наказами по особовому складу, які підписуються керівництвом Служби безпеки України, або керівниками підрозділів Центрального управління, регіональних органів, органів військової контррозвідки, навчальних, наукових, науково-дослідних та інших закладів, установ Служби безпеки України та Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України.

У разі тимчасової відсутності зазначених начальників рішення з питань проходження військової служби приймаються особами, на яких покладено або за якими посадовими обов'язками передбачено тимчасове виконання обов'язків за цими посадами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу від 17.08.2015 року № 119-ос, позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був призначений на посаду військовослужбовця (головного спеціаліста (експерта) Служби безпеки України. Дана обставина підтверджується наявною в справі довідкою Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 06.11.2015р. № 18/вк-808 (а.с. 7).

Проте листом Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 06.11.2015р. № 433/12/П-368 позивача було повідомлено про відрахування з його пенсії 15% згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р.

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що позивач обіймає посаду в Українському науково-дослідному інституті спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, який, за твердженням відповідача, є підпорядкованим органом та не відноситься до центрального апарату чи територіального органу Служби безпеки України.

Саме з цих підстав відповідач вважає, що на позивача не поширюється дія пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Оскільки в Законі не визначено чіткого розмежування займаних особами посад, які не підпадають під дію пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а значиться лише про осіб, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, у Службі безпеки України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача в частині відрахування з пенсії позивача 15 % в особливий період, як з особи, що перебуває на посаді в Українському науково-дослідному інституті спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України та відноситься до структури Служби безпеки України.

Так в своїх рішеннях Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників Служби безпеки України, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 грудня 2013 року у справі № 21-348а13, постанові від 17 грудня 2013 року у справі № 21-445а13, від 06 жовтня 2015 року у справі № 21-2432а15.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, які не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Костюк Л.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 27.02.17

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Костюк Л.О.