Справа № 2679/10/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2011 р. Справа № 2-а-2679/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Михайленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

приватного підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

встановив:

В травні 2010 року приватний підприємець ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні (надалі відповідач, ДПІ) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ від 20.05.2010р. № /0, якими позивачу збільшені зобовязання по податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності, на суму 36245,78 грн..

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено на підставі невірних висновків акту перевірки від 14.05.2010р. № 2216/17-2/НОМЕР_1. Позивач не погоджується з висновком ДПІ щодо невключення позивачем до складу оподатковуваного доходу за 2009р. суми виручки в розмірі 32292,58 грн., оскільки до складу витрат не були включені і витрати в розмірі 31833,33 грн., які були понесені позивачем у 1 кв. 2009р. для отримання доходу на суму 32292,58 грн.. Позивач також не погоджується з висновком ДПІ про необхідність оподаткування доходів, отриманих від перевищення граничного розміру виручки під час перебування у ІІІ кв. 2009 року на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. На думку позивача, законодавство України про спрощену систему оподаткування при перевищені граничного розміру виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) не передбачає жодних податкових наслідків для субєкта малого підприємництва, крім переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності. Позивач також наполягає на тому, що відповідач при визначені дозволених валових витрат неправомірно не врахував фактично понесені ним витрати на придбання товарів та послуг, які підтверджені відповідними платіжними документами по таким підприємствам, як ПП «Зірка Азури» на суму 38200,0 грн., ПП Інженерно-будівельна фірма «Теза-А» на суму 158000 грн., ПМП «ТАД» на суму 6603,0грн., ФГ «Росток-2006» на суму 20000 грн., філія ВАТ «Морський транспортний банк» на суму 431,64 грн., МПМ «ТАД» на суму 3263,32 грн., ФГ «Чайка» на суму 5347,25 грн..

Відповідач надав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, а висновки акту перевірки від 14.05.2010р. № 2216/17-2/НОМЕР_1 повністю узгоджуються з вимогами законодавства України, яке врегульовує обчислення та сплату приватними підприємцями податків, і просить суд відмовити у задоволені позовних вимог позивача.

Позиції сторін були підтримані їх представниками під час судового розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступних висновків:

Спірне податкове повідомлення-рішення від 20.05.2010р. №/0, яким позивачу збільшені зобовязання по податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, винесено на підставі висновків акту планової документальної перевірки позивача від 14.05.2010р. №2216/17-2/НОМЕР_1.

На момент винесення спірного рішення оподаткування доходів, отриманих громадянами від здійснення підприємницької діяльності, провадилось на підставі Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. №889-ІУ та Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р. №13-92.

Згідно акту перевірки, порушення податкового законодавства, які стали підставою для нарахування позивачу зобовязань по податку на доходи фізичних осіб, полягають у заниженні задекларованих валових доходів на 80321,51 грн. та завищенні задекларованих витрат на 161317,0 грн..

Так, за актом перевірки заниження валового доходу полягає у наступному:

- позивач не включив до декларації про доходи від підприємницької діяльності за 2009 рік дохід в сумі 48028,93 грн., отриманий позивачем у ІІІ кв. 2009р. від перевищення граничного розміру виручки, встановленого для платників єдиного податку;

- по розрахунковому рахунку протягом І, ІІ та ІVкв. 2009р. позивач отримав 194546,58 грн., а до декларації про доходи за цей рік включив 162254 грн., і таким чином не включив до декларації дохід в сумі 32292,58 грн..

Завищення задекларованих витрат на суму 161317,0 грн. полягає у тому, що ДПІ не визнало належним підтвердженням задекларованих витрат надані позивачем документи щодо розрахунків з ПП ІБФ «Теза-А», оскільки за висновком ДПІ проведені позивачем з цим контрагентом операції по поставці томатів є безтоварними операціями; даний контрагент не має ні майна, ні трудових ресурсів, за юридичною адресою не знадиться, документів на перевірку не надає, тобто є фіктивним підприємством.

Щодо правомірності висновків ДПІ про заниження позивачем валового доходу суд зазначає наступне.

Відповідно до Декрету №13-92 для фізичних осіб, які отримують доходи від здійснення підприємницької діяльності оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Як встановлено судом, не заперечується сторонами та вірно відображено в акті перевірки, позивач у І, ІІ та ІV кварталах 2009р. застосовував загальну системи оподаткування, а у ІІІ кв. 2009р. застосовував спрощену системи оподаткування доходів, отриманих від ведення підприємницької діяльності.

За ІІІ квартал 2009р. позивач отримав виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) в сумі 557634,71 грн., тобто на 57634,71 грн. (у т.ч. ПДВ) більше, ніж граничний розмір виручки, необхідної для застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, визначеної Указом Президента України від 03.07.1998р. №727/98 у розмірі 500,0 тис. грн.. Сума такого перевищення склала за вирахування податку на додану вартість 48028,93 грн.

ДПІ вважає, що субєкт підприємницької діяльності у період перебування на спрощеній системі оподаткування звільняється від сплати податку на доходу та ПДВ щодо доходів, отриманих в межах граничної суми 500,0 тис. грн.., а сума доходу, яка перевищує граничний розмір оподатковується за правилами, встановленими для загальної системи оподаткування. У звязку із цим ДПІ стверджує, що дохід отриманий позивачем від перевищення граничного розміру за ІІІ квартал 2009р. у сумі 48028,93 грн. підлягає включенню до декларації позивача за 2009 рік.

Такий висновок ДПІ суд вважає правомірним, виходячи з наступного:

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством із цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством, зокрема, є Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98, яким запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва.

Положеннями статті 1 зазначеного Указу передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Водночас порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 цього Указу фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника, залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання суб'єктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Зазначене стосується також і відповідності граничного обсягу виручки платника єдиного податку розмірам, визначеним Указом.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Зазначений Указ не містить положень щодо оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем, а тому суд вважає, що оподаткування таких доходів повинно здійснюватися із застосуванням загальних правил оподаткування.

Суд вважає, що ДПІ правомірно включила до складу валового доходу позивача за 2009 рік отриману позивачем суму виручки за ІІІ кв. 2009р. в розмірі 48028,93 грн. (без ПДВ), яка перевищила максимальний розмір виручки для платника єдиного податку. Сума такого перевищення оподатковується за загальними правилами оподаткування доходів фізичних від зайняття підприємницькою діяльністю, які встановлені Декретом КМУ «Про прибутковий податок з громадян» №13-92.

Що стосується невключення позивачем до валового доходу 2009 року 32292,58 грн., то ДПІ визначила цю суму, проаналізувавши достовірність декларування позивачем доходів, отриманих у І, ІІ та ІV кварталах 2009р., та встановив, що на банківський рахунок позивача протягом цього періоду надійшло коштів у сумі 194546,58 грн., тоді як позивач задекларував лише 162 254,0 грн., тобто незадекларованими залишились доходи в сумі 32292,58 грн..

Не заперечуючи проти встановленого перевіркою факту надходження на розрахунковий рахунок у І, ІІ та ІV кварталах 2009р. коштів в сумі 194546,58 грн., позивач зазначає, що ДПІ при визначені суми доходу, яка підлягає оподаткуванню, повинна була врахувати не тільки суму невключеного доходу в розмірі 32292,58 грн. а й суму понесених позивачем витрат в розмірі 31833,33 грн., які пов'язані з одержанням цього доходу. Позивач зазначає, що ревізору були надані прибуткові касові ордери, які підтверджують понесення позивачем витрат на суму на 31833,33 грн. (без ПДВ) у ІІІ кв. 2009 р. за отриманий товар від ПП «Зірка Азури».

При вирішенні питання щодо правомірності висновків ДПІ про збільшення валового доходу позивача на 32292,58 грн. суд враховує встановлений актом перевірки (п.2.1) факт того, що в порушення п.6 ст. 128 Господарського кодексу України, розділу ІV Декрету КМУ №13092, Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.93р. №12 (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 14.02.2001 р. № 53) (надалі-Інструкція №12), позивач не надав ревізорам книгу обліку доходів та витрат та включив до декларації перекручені дані.

Суд також враховує, що позивач своїм підписом в акті перевірки підтвердив той факт, що ним в повному обсязі надані первинні документи, які використані при проведені перевірки, і додаткових документів, що свідчать про господарську діяльність за період, який перевірявся, немає.

Факт ненадання позивачем для перевірки книги обліку доходів та витрат стороною позивача не заперечується. ОСОБА_2 обліку доходів та витрат позивача не була надані і суду.

Таким чином, висновки акту перевірки щодо неврахування певних витрат позивача слід оцінувати з урахуванням відсутності книги обліку доходів та витрат.

Як вже зазначено вище, доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали загальну систему оподаткування доходів, одержуваних від такої діяльності, оподатковуються в загальному порядку відповідно до положень розділу четвертого Декрету № 13-92. Механізм застосування норм Декрету викладено в розділі четвертому Інструкції №12.

Зміст ст. 13 цього розділу Декрету № 13-92 та Інструкції №12 свідчить про те, що до складу витрат включаються лише документально підтверджені витрати, які безпосередньо пов'язані з одержанням доходу.

Тобто, до податкової декларації за звітний податковий період включаються лише прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду (попередніх періодів) не всіх видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо відповідає цьому доходу.

Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спосіб оподаткування доходів за загальноприйнятою системою оподаткування, для забезпечення правильного визначення оподатковуваного доходу зобов'язані вести ОСОБА_2 обліку доходів і витрат за формою № 10 (додаток 10 до Інструкції №12) з відображенням протягом робочого дня всіх одержуваних доходів (ст. 19 Декрету та п. 19 Інструкції). Підсумкові дані ОСОБА_2 обліку є підставою для заповнення фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності декларації про доходи, що подається ними до податкового органу для визначення податкових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Порядок ведення ОСОБА_2 обліку доходів і витрат громадян - суб'єктів підприємницької діяльності ф. №10 викладений у листі ДПА України від 05.11.97 р. № 17-0117/10-8886, яким передбачено, що графи 1, 2, 3 та 7 ОСОБА_2 заповнюються громадянами на момент виготовлення продукції, наданих послуг, а також придбання усієї групи товарів і підраховуються лише в кінці кварталу для співвідношення сум між придбанням і реалізацією товарів для подання декларації про отримані суми доходу. Відповідно до усіх даних на кінець кварталу підраховуються суми між придбаним і реалізованим товаром та витрат і визначається сума отриманого чистого доходу, на підставі яких заповнюються квартальні декларації. ОСОБА_2 повинна знаходитись на місці здійснення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг протягом всього робочого дня та пред'являтись для перевірки представникам податкової служби на першу їх вимог.

Як зазначено в акті перевірки, позивач задекларував всього витрат за 2009 рік в сумі 161317 грн., при цьому лише тільки приватному підприємству ІБФ «Теза-А» позивач по розрахунковому рахунку з вересня по грудень 2009 року сплатив 360833,33 грн. без ПДВ (стор. 12 акту перевірки).

Виходячи з наведених положень нормативних документів та фактичних обставин справи слід дійти висновку, що відсутність на момент перевірки книги обліку доходів та витрат позивача за ф.№10 не дає можливості достовірно встановити, які саме витрати позивача на суму 161317 грн. безпосередньої повязані із одержанням задекларованого доходу, оскільки позивач лише по розрахунковому рахунку сплатив протягом 2009 року значно більше, ніж задекларував.

Таким чином, порушення позивачем порядку обліку доходів і витрат у вигляді не ведення ОСОБА_2 обліку доходів і витрат за ф.№10 унеможливлює встановлення того факту, що витрати на суму 31833,33 грн. входять до складу задекларованих позивачем витрат і безпосередньо пов'язані із одержаним у цьому році доходом, а тому висновок ДПІ щодо заниження позивачем валового доходу за 2009 рік на суму 32292,58 грн. є обґрунтованим.

Щодо правомірності висновків ДПІ про завищення позивачем витрат на суму 161 317 грн. суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, загальна сума витрат за поданою позивачем декларацією про доходи за 2009 рік складає 161317 грн.. Тобто, ДПІ взагалі не визнає всю суму задекларованих позивачем витрат за 2009 рік.

Позивач наполягає на тому, що задекларовані ним витрати в сумі 161317 грн. підтверджені відповідними платіжними документами і складаються з витрат по наступним контрагентам: ПП Інженерно Будівельна фірма «Теза-А» - 158000грн. у тому числі ПДВ 26333,33грн. (томати), ПМП «ТАД» на суму 6603,0грн. у тому числі ПДВ 1100,5 грн.(томати), ФГ «Росток-2006» на суму 20000 грн. у тому числі ПДВ 3333,33 грн. (томати), філія ВАТ «Морський транспортний банк» на суму 431,64 грн. (за банківські послуги), МПМ «ТАД» на суму 3263,32 грн. у тому числі ПДВ 543,89 грн., ФГ «Чайка» на суму 5347,25 грн., у тому числі ПДВ 891,21 грн..

Як вже було зазначено, лише по такому контрагенту як ПП ІБФ «Теза-А» за 2009 рік загальна сума платежів позивача по розрахунковому рахунку склала 433 000 грн. (без ПДВ 360833,33 грн.), що перевищує задекларовану позивачем суму витрат за цей рік більш ніж у два рази.

Відсутність у позивача ОСОБА_2 обліку доходів і витрат за ф.№10 не дає можливості достовірно встановити, що окрім витрат по ПП ІБФ «Теза-А», витрати по таким підприємства як ПМП «ТАД», ФГ «Росток-2006», ВАТ «Морський транспортний банк», ФГ «Чайка» входять до задекларованої суми витрат за 2009 рік і безпосередньо пов'язані із одержаним у цьому році доходом.

Відносно витрат по ПП ІБФ «Теза-А» акт перевірки містить висновки про неможливість їх врахування з тих причин, що встановлені ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва обставини діяльності цього контрагента свідчать про неможливість ведення цим підприємством реальної господарської діяльності операцій, а тому оформлені цим підприємством договори, накладні, податкові накладні на поставку продукції є недійсними.

ДПІ також в акті перевірки зазначає, що позивач не має складських приміщень, документи на перевезення, приймання та зберігання продукції (товарно-транспортні накладні, дорожні листи, довіреності, сертифікати якості, документи складського обліку тощо) не надав, що свідчить про безтоварність проведених позивачем операцій із придбання продукції.

Суд зазначає, що наявність у позивача належно оформлених документів, які відповідно до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" необхідні для віднесення певних сум до складу витрат, а також факт оплати позивачем вартості товару є обовязковими, але не вичерпними підставами для визначення витрат, які безпосередньої повязані із господарською діяльністю позивача.

Для встановлення обґрунтованості права платника податку на віднесення певних сум до складу витрат суду необхідно встановити також наступні обставини:

- реальність здійснення господарських операцій, за якими понесені витрати;

- наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали накладні, податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності;

- віднесення до складу витрат лише тих сум, які сплачені у зв'язку із придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку.

Що стосується наведених в акті перевірки дефектів статусу контрагента позивача - ПП ІБФ «Теза-А», то їх вплив на право позивача віднести до складу витрат сплачені цьому контрагенту суми слід оцінювати з урахуванням можливої обізнаність позивача щодо таких дефектів.

Позивач не спростував належними доказами викладені в акті перевірки обставини фіктивної діяльності ПП ІБФ «Теза-А», а також відсутності документального підтвердження перевезення, приймання та зберігання позивачем продукції.

Надання позивачем лише податкових та видаткових накладних на підтвердження реальності господарських операцій з ПП ІБФ «Теза-А», а також посилання на факти здійснених цьому контрагенту оплат, на думку суду не спростовує висновків акту перевірки.

З урахуванням встановлених фактичних обставини діяльності позивача та його прямого постачальника - ПП ІБФ «Теза-А», суд приходить до висновку, що дії позивача по віднесенню до складу витрат сум, сплачених цьому постачальнику, не можна вважати цілком добросовісними, а реальність та відповідність дійсному економічному змісту проведених позивачем з цим постачальником операцій не підтверджена належними доказами.

На підстав всього вищенаведеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 14.05.2010р. №2216/17-2/НОМЕР_1 висновки щодо допущених позивачем порушень податкового законодавства є цілком обґрунтованими, а донарахування позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням від 20.05.2010р. № /0 зобовязань по податку з доходів фізичних осіб на суму 36245,78 грн. є правомірним, у звязку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволені позовних вимог приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м.Херсоні відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09 лютого 2011 р..

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.2.6