Справа № 823/1265/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1265/16 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області Зінник Світлана Миколаївна про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення та вчинити дії пов'язані з погодженням і виплатою грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 18 років (з 01.02.2013 по 31.01.2014) тривалістю 15 календарних днів; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 19 років (з 01.02.2014 по 31.01.2015) тривалістю 15 календарних днів; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 20 років (з 01.02.2015 по 31.01.2016) тривалістю 15 календарних днів; залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 16.08.2014 по 15.08.2015 тривалістю 10 календарних днів; зобов'язати відповідача прийняти рішення та вчинити дії пов'язані із погодженням та наданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати з дати, яка буде заявлена позивачем; зобов'язати керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області протягом семи днів з дня набрання постановою суду законної сили подати Черкаському окружному адміністративному суду звіт про виконання рішення суду. Винести окрему ухвалу суду, якою зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Правління Пенсійного Фонду України усунути причини та умови, що сприяли порушенню закону в частині порушення законодавства про надання відпусток. Направити окрему ухвалу в Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Правління Пенсійного Фонду України для виконання та роз'яснити про встановлений законом обов'язок не пізніше одного місяця після її надходження письмово проінформувати Черкаський окружний суд про результати її розгляду та вжити заходи.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року клопотання позивача задоволено. Залишено позовну заяву в частині позовних вимог без розгляду про зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення та вчинити дії пов'язані з погодженням і виплатою грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 18 років (з 01.02.2013 по 31.01.2014) тривалістю 15 календарних днів; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 19 років (з 01.02.2014 по 31.01.2015) тривалістю 15 календарних днів; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 20 років (з 01.02.2015 по 31.01.2016) тривалістю 15 календарних днів; залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2014 по 15.08.2015 тривалістю 10 календарних днів» (а.с. 65-67).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області погодити ОСОБА_2 частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. В решті позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю. Визнати фальшивим доказ (документ) Наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.08.2016 №107 «Про затвердження Регламенту роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області». Постановити окремі ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст.24, 43, 124 Конституції України, ст. 6, 13, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і законів України та про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Встановити строк для подання до суду звіту відповідачем про виконання постанови. Скасувати ухвали про відмову у відводі судді Каліновської А.В.

21 лютого 2017 року позивачем за допомогою засобів електронного поштового засобу подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з перебуванням позивача у відпустці.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, сторони в судовому засіданні 09.02.2017 надали суду апеляційної інстанції пояснення, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до частини четвертої ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності позивача, відхиливши клопотання про перенесення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є державним службовцем, працює на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

12 липня 2016 року позивач звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області Зінник Світлани Миколаївни із письмовою заявою про погодження використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2014 по 15.08.2015 тривалістю 10 календарних днів та частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 20 календарних днів з 08 серпня 2016 року з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 152).

Відповідач листом електронної пошти від 15.07.2016 вих. №6567/08 відмовив позивачу в погодженні використання вищезгаданої частини щорічної основної оплачуваної відпустки, у зв'язку з тим, що позивачем порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про відпустки», згідно якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, оскільки позивачем не використано 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди. Також запропоновано позивачу для усунення вказаного порушення закону вжити невідкладних заходів шляхом подання заяви на відпустку минулих періодів і тільки після їх використання позивачу буде погоджено відпустку за поточний період роботи (а.с. 7).

У подальшому, позивачем подано заяву від 18.07.2016 про погодження додаткової відпустки за стаж державної служби понад 17 років (з 01.02.2012 по 31.01.2013) тривалістю 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 18 років (з 01.02.2013 по 31.01.2014) тривалістю 15 календарних днів; за стаж державної служби понад 19 років (з 01.02.2015 по 31.01.2016) тривалістю 15 календарних днів; та щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 80).

02 серпня 2016 року у зв'язку з ненаданням відповіді на звернення, позивач просив погодити заяву від 12.07.2016 щодо використання частини щорічної основної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 та залишку цієї відпустки за попередній рік (а.с. 154).

Відповідач листом від 03.08.2016 вих. №7036/08 повідомив позивача, що відповідно до листів головного управління від 15.07.2016 №6567/08 та Пенсійного фонду України від 19.07.2016 №23328/06-01 тільки після використання відпусток минулих періодів позивачу може бути погоджено відпустку за поточний період. У межах графіка черговості надання відпусток начальникам управлінь Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах Черкаської області та їх заступникам на 2016 рік, позивачу буде погоджена заява на додаткову відпустку за стаж державної служби понад 17 років (з 01.02.2012 по 31.01.2013) та понад 18 років (з 01.02.2013 по 31.01.2014) тривалістю 30 календарних днів з 22.08.2016 після захисту показників по Тальнівському району з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення (а.с. 10).

При цьому, з копії графіка черговості надання відпусток начальникам управлінь Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах Черкаської області та їх заступникам на 2016 рік, затвердженого начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області Зінник Світланою Миколаївною 28.12.2015, начальникові управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі ОСОБА_2 - заплановано надання основної відпустки тривалістю 30 календарних днів та 15 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 на серпень 2016 року (а.с. 99-103).

Вважаючи, що відповідач своїми діями порушує права позивача, останній з метою їх відновлення звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області лише погоджує надання відпусток начальникові управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі на підставі поданої заяви, після чого начальником управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі видається наказ про надання відпустки, відтак позовна вимога позивача щодо зобов'язання відповідача надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки задоволенню не підлягає, крім того, вимоги позивача надати йому частину щорічної основної оплачуваної відпустки з дати, яка буде заявлена позивачем, не підлягають до задоволення, оскільки резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє, відтак слід зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області погодити ОСОБА_2 частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

За приписами ст.2 Закону Україні «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно з п. 5 частини першої ст. 7 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (надалі - Закон №889-VIII), державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Державним службовцям відповідно до частини першої ст. 57 Закону №889-VIII надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За правилами частин першої та третьої статті 58 Закону №889-VIII за кожний рік державної служби після досягнення п'ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів. Порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток визначається Кабінетом Міністрів України. Державному службовцю надається відпустка без збереження заробітної плати на час участі у виборчому процесі у порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Статтею 59 Закону №889-VIII передбачено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

При цьому, у відповідності до статті 10 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 цього Закону, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником. Порядок надання додаткової відпустки з кількох підстав встановлює Кабінет Міністрів України. Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Як вже зазначалось вище, відповідно до копії графіка черговості надання відпусток начальникам управлінь Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах Черкаської області та їх заступникам на 2016 рік, затвердженого начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області Зінник Світланою Миколаївною 28.12.2015, начальникові управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі ОСОБА_2 - заплановано надання основної відпустки тривалістю 30 календарних днів та 15 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 на серпень 2016 року (а.с. 99-103).

Згідно положень п. 2.18 витягу з Регламенту роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, затвердженого наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.03.2012 №49, відпустка начальникам управлінь Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах надається на підставі заяви, яка за 14 днів до початку відпустки подається на ім'я начальника головного управління та погоджується ним, після чого начальником відповідного управління Пенсійного фонду України видається наказ про надання відпустки (а.с. 113).

Таким чином, начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в даному випадку лише погоджує надання відпусток начальникові управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі на підставі поданої заяв, після чого начальником управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі видається наказ про надання відпустки.

Відтак колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, про відмову в задоволенню позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки.

Разом з тим, підставою для відмови позивачу в погодженні використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів згідно листа електронної пошти відповідача від 15.07.2016 вих. №6567/08 слугував факт невикористання позивачем 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди, однак, згідно вищезгаданого графіку відпусток на 2016 рік заплановано надання позивачу основної відпустки тривалістю 30 календарних днів, тобто вказаною відмовою обмежено право позивача використати саме основну відпустку за наявності невикористаної додаткової відпустки за попередні періоди.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про відпустки», забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Аналогічні положення містить стаття 80 Кодексу законів про працю, якою встановлено заборону ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Згідно статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Отже, відпустка - це право, а не обов'язок кожного, хто працює.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області включено начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі ОСОБА_2 в графік щорічних відпусток на 2016 рік за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 на серпень 2016 року, що свідчить про надання позивачу права на використання щорічної основної відпустки, при цьому правовий механізм примусового направлення працівника у відпустку за наявності не використаних додаткових відпусток за попередні періоди відсутній.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача погодити ОСОБА_2 частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, оскільки таке погодження відноситься до виключних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Згідно з частиною другою статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною другою статті 162 КАС України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки позивач вже звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо погодження йому частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та отримав відмову, тому слід зобов'язати відповідача погодити надання частини відпустки позивачу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, слід зобов'язати відповідача погодити ОСОБА_2 частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Щодо заявлених позивачем вимог надати йому частину щорічної основної оплачуваної відпустки з дати, яка буде заявлена позивачем, колегія суддів зазначає, що зазначені вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відтак, Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, тому ці позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог зобов'язати відповідача подати протягом семи днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення у даній справі, колегія суду зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, при цьому таке зобов'язання суб'єкта владних повноважень є правом, а не обов'язком суду, тому з урахуванням характеру спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності у зобов'язанні відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Щодо вимог позивача про постановлення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст.24, 43, 124 Конституції України, ст. 6, 13, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та законів України та про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення.

Колегія суддів з урахуванням встановлених обставин справи не вбачає підстав для постановлення окремих ухвал, як про це просить позивач.

При цьому, вимоги позивача щодо скасування ухвал про відмову з питань відводу судді Каліновської А.В., також не підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини.

У відповідності до частини другої статті 185 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від постанови суду повністю або частково у випадках, встановлених цим Кодексом. Заперечення на інші ухвали можуть бути викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції.

За правилами частини третьої ст. 31 КАС України ухвала за наслідками розгляду питання про відвід (самовідвід) окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що заяви позивача щодо відводу судді Каліновської А.В. були розглянуті в порядку, передбаченому КАС України та з прийнятих рішень вбачається, що підстави відводу судді зазначених у заявах позивача не передбачені у статтях 27, 28 КАС України, а тому такі ухвали є законними та обґрунтованими.

Вимоги позивача про визнання фальшивим доказу (документ) - Наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.08.2016 №107 «Про затвердження Регламенту роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області», колегія суддів вважає необґрунтованими зважаючи на таке.

Згідно частини третьої статті 143 КАС України якщо доданий до справи або наданий суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності або є фальшивим, особа, яка бере участь у справі, може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» №2 від 06.03.2008 висновок про фальшивість документа особа може зробити, якщо ознаки фальшування (підробки) видно неозброєним оком або така фальшивість переконливо підтверджена іншими доказами у справі. Якщо ж документ лише викликає сумнів щодо його достовірності (справжності), особа, яка бере участь у справі, має право заявити під час дослідження цього доказу клопотання про проведення експертизи документа. Такий сумнів повинен бути обґрунтований. Для вирішення зазначеного питання суд має право своєю ухвалою визначити, у разі необхідності, відповідні заходи для перевірки фальшивості документа або усунення сумніву в його достовірності, зокрема витребувати інформацію з цього питання у суб'єкта, який міг видати цей документ, тощо. Якщо перевірити достовірність документа без спеціальних знань неможливо, то суд призначає відповідну експертизу. На стадії судового розгляду питання про достовірність чи фальшивість документа та/або виключення його з числа доказів суд не може вирішувати, а повинен це робити лише в нарадчій кімнаті під час прийняття судового рішення у справі, оскільки під час дослідження доказів суд не дає їм оцінку.

У той же час відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, особа, яка заявляє клопотання про фальшивість того чи іншого доказу, повинна довести це належними доказами.

Як свідчать матеріали справи, Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 09.12.2016 №11202/07-01 повідомлено, що Наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.08.2016 №106 «Про проведення чергування» помилково направлений у підвідомчі управління під номером №107. Крім того, для врахування в роботі направлено Наказ Головного управління «Про проведення чергування» від 23.08.2016 №106 (а.с. 213, 229).

Також, з Журналу реєстрації документів, створених у Головному управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вбачається, що Наказ Головного управління «Про проведення чергування» зареєстрований під номером №106, а Наказ «Про затвердження Регламенту роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області» зареєстрований під номером №107 (а.с. 231-233).

Оскільки колегією суддів не встановлено фальшивість Наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23.08.2016 №107 «Про затвердження Регламенту роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області», тому цей доказ не може бути фальшивим, виключеним з числа доказів у відповідності до вимог статті 143 КАС України.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.