Справа № 314/639/17
Суддя: Беспалько Т. Д.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/639/17
Провадження № 2-а/314/46/2017 Номер рядка звіту 81
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2017 м.Вільнянськ Вільнянський районний суд Запорізької області, який діє як адміністративний суд, у складі судді Беспалько Т.Д., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, зазначивши, що з 29 січня 1997 року він був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території місця його проживання, він був позбавлений можливості отримувати пенсію. У подальшому позивач зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № від 04 березня 2016 року, у зв'язку з чим виплата йому пенсії здійснювалась Управлінням Пенсійного фонду України у Вільнянському районі Запорізької області. Проте, 01 травня 2016 року виплату пенсії було припинено.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії такими, що суперечать чинному законодавству, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати дій Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії протиправними, а також зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області поновити їй виплату раніше призначеної пенсії з 01 травня 2016 року.

Відповідач позов не визнав, до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, у яких він просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05 листопада 2014 року (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 365 від 08 червня 2016 року), Постанови Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» № 509 від 01 жовтня 2014 року, призначення та поновлення виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, здійснюється після обміну інформацією з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб між органами соціального захисту населення та управлінням. Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачені не лише права, а й певні обов'язки внутрішньо переміщених осіб, зокрема, повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. В свою чергу позивач не поінформував Управління соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації про своє фактичне місце проживання. В результаті обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб виплату пенсії позивачу з березня поточного року припинено з причин «переселенець не зареєстрований».

Суд розглядає справу у скороченому провадженні, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до довідки № від 04 березня 2016 року, взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, у якій зазначене фактичне його місце проживання: АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області та отримував пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами обміну інформації з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з травня 2016 року ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії з причин не підтвердження місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05 листопада 2014 року, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч. 1 ст. 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, а такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як з'ясування певних обставин (зокрема, отримання інформації з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб), Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.

У п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказано, що в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

А у п. 3.3 вищевказаного Рішення Конституційного Суду України вказано, що виходячи із правової позиції, соціальної природи пенсій право громадянина не одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Статтею 8 Конституції України визначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51).

У п. 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною, відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 травня 2016 року було пов'язано саме з перевіркою інформації щодо його фактичного місця мешкання, не підтвердження останнім свого фактичного місця перебування.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Відповідно до ст. 94 КАС України, необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 17, 18, 71, 94, 158-163, 183-2, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вільнянському районі Запорізької області щодо припинення виплати ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вільнянському районі Запорізької області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії з 01 травня 2016 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 судовий збір, який був сплачений за розгляд справи у розмірі 640 гривні 00 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Т.Д.Беспалько

03.03.2017