Справа № 499/994/16-а
Суддя: Погорєлов І. В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/994/16-а
Провадження № 2-а/499/1/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2017 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого Погорєлова І.В. при секретарі судового засідання Дібровій О.І. розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 соціального захисту населення Іванівської РДА Одеської області про дії або бездіяльність посадових осіб Фонду при вирішені питань матеріального забезпечення ветеранів війни при нарахуванні та підвищенні до їх пенсій, та при нарахуванні та одержані одноразової грошової допомоги до 5 травня, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 соціального захисту населення Іванівської РДА Одеської області про дії або бездіяльність посадових осіб Фонду при вирішені питань матеріального забезпечення ветеранів війни при нарахуванні та підвищенні до їх пенсій, та при нарахуванні та одержані одноразової грошової допомоги до 5 травня, зазначивши, що він є учасником бойових дій, ветераном війни та інвалідом війни ІІ групи. Відповідно до статті 13 Закону України від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому як інваліду війни передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Однак відповідач порушуючи вказану норму закону, йому за 2016 рік здійснив виплату цієї допомоги у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, а саме у розмірі 2600 гривень. Відповідач діяв у відповідності до постанови Кабінету Міністрів, яка прийнята не у відповідності до Законів України «Про державний бюджет на 2016 рік» та «;Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Просив визнати дії відповідачів неправомірними та зобов'язати його нараховувати йому щорічну разову допомогу йому як інваліду війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком встановленого ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» .

Також зазначив що відповідно до ст.13 Закону України ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 30 жовтня 1993 року) йому надано право на підвищення до пенсії, для інвалідів ІІ групи у розмірі 350 процентів мінімальної пенсії за віком. Однак, УПФУ в Одеській області, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Закону України «ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» суттєво зменшив норму виплати з 350 процентів до 40 процентів, що є грубим порушенням його прав, оскільки обмежив його права і пільги як ветерана війни, отже є недійсним.

Також позивач заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі позовної заяви, оскільки є людиною похилого віку, та періодично, протягом тривалого часу перебував на стаціонарному лікування, отже просить суд подовжити йому строк на оскарження дій та бездіяльності субєктів владних повноважень.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги просив задовольнити в повному обсязі, надав до суду збірку рішень Конституційного суду України, що на його думку підтверджують обставини, наведені в позовній заяві.

Відповідач ГУ ПФУ в Одеській області, надав до суду заперечення на позовну заяву, просив у позові відмовити в повному обсязі, оскільки пенсія позивачу нараховується відповідно до норм чинного законодавства, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації надав до суду заперечення на адміністративний позов, оскільки зазначив, що одноразова щорічна грошова допомога виплачується позивачу відповідно до норм чинного законодавства, у судовому засідання просив у позові відмовити в повному обсязі, заявлене раніше заперечення підтримав в повному обсязі.

Вивчивши письмові докази по справі, оцінивши повідомлені сторонами обставини своїх вимог і заперечень, суддя на пiдставi аналiзу встановлених фактичних обставин справи i вiдповiдних їм правовiдносин знаходить, що є достатньо підстав прийняти законне судове рішення про відмову в задоволенні вимог позивача, виходячи з такого.

Позивач у свої позовній заяві просить суд поновити йому пропущений ним з поважних причин процесуальний строк, оскільки він є інвалідом війни, часто перебуває на стаціонарному лікуванні, у звязку з чим пропустив встановлений законодавством строк для оскарження дій та бездіяльності посадових та службових осіб.

Отже, суд враховуючи надані до матеріалів справи довідки про хвороби позивача, те, що він є інвалідом війни та його похилий вік, вважає за можливе поновити йому процесуальний строк для оскарження дій та бездіяльності посадових та службових осіб.

Позивач ОСОБА_1 згідно посвідчення № НОМЕР_1 має статус інваліда війни ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій і перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації Одеської області.

У 2016 році ОСОБА_1 управлінням соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації Одеської області, як інваліду війни ІІ групи була здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а саме в сумі 2600 гривень.

Оспорюючи суму виплати позивач посилається на положення ч. 5 ст.13 Закону України від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за текстом закону від 30 жовтня 1993 року.

Згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551- ХІІ, але в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, а саме на 2016 рік визначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином позивачем не враховано, що наведена ним редакція ст.13 вказаного Закону була змінена і за станом на час виникнення у нього права на виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня, така виплата здійснювалась в порядку і розмірах визначених Кабінетом Міністрів України.

Така зміна стала можливою згідно з пунктом 26 розділу VI «Прикінцевих і перехідних положень» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII), яким було встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення є чинними і Конституційним судом України не визнавались не конституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни ІІ групи - 2600.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відмовляючи позивачу у донарахуванні та доплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року, управління праці та соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації Одеської області, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та іншими нормативними актами, які приймались на виконання вимог вказаного Закону, а тому підстав для визнання таких дій неправомірними, немає.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічною є також позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист, а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», де Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд приходить до висновку, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни ІІ групи відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Щодо вимог позивача щодо нарахування йому як інваліду війни ІІ групи підвищення до пенсії то суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 згідно посвідчення № НОМЕР_1 має статус інваліда війни ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій і перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Іванівської районної державної адміністрації Одеської області.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діє на даний час, йому, як інваліду війни ІІ групи виплачується підвищення до пенсії у розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вказані положення є чинними і Конституційним судом України не визнавались не конституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відмовляючи позивачу у донарахуванні підвищення до пенсії в розмірі 350 відсотків, ГУ ПФУ України в одеській області, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та іншими нормативними актами, які приймались на виконання вимог вказаного Закону, а тому підстав для визнання таких дій неправомірними, немає.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволені позову в повному обсязі.

Також, позивачем було подано до Іванівського районного суду Одеської області заяву про направлення подання до Верховного суду України щодо конституційності Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак при розгляді справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили, що даний закон суперечить нормам Конституції України, позивачем не вказано, яка конкретно норма закону суперечить Конституції України, отже суд констатує про відсутність причин для направлення подання до Верховного суду України, щодо конституційності Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94, 99, 159, 160, 183-2, 254, 256, 267 КАС України, та на підставі ст.19 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 соціального захисту населення Іванівської РДА Одеської області про дії або бездіяльність посадових осіб Фонду при вирішені питань матеріального забезпечення ветеранів війни при нарахуванні та підвищенні до їх пенсій, та при нарахуванні та одержані одноразової грошової допомоги до 5 травня відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_3