Справа № 331/334/17
Суддя: Скользнєва (Швидка) Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/51/2017 331/334/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників

позивача - Пахомова О.Ю.,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про примусове видворення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Управління Служби безпеки України в Запорізькій області звернулося до суду з адміністративним позовом про примусове видворення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

В обґрунтування позову зазначило, що Управлінням Служби безпеки України в Запорізькій області (надалі - УСБУ в Запорізькій області), у встановленому законом порядку отримано інформацію щодо мешкання на території України із порушенням правил перебування іноземців в Україні громадянина Російської Федерації (надалі - РФ) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Челябінської області РФ, паспорт типу Р серії 51 № НОМЕР_1 виданий 04.02.2015 Посольством Росії в Україні терміном дії до 04.02.2020р.

Під час з'ясування законності перебування в Україні встановлено, що ОСОБА_4 прибув на територію України 07.10.2015 через ПП «Бориспіль» у приватних справах.

Згідно вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 2.2 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку продовження строку перебування, та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

В той же час, для перебування в Україні протягом тривалого строку, іноземці мають оформити документи на проживання в Україні.

З цією метою Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області (надалі - УДМС України в Запорізькій області) строк перебування вказаному іноземцю на території України неодноразово продовжувався для надання йому можливості подати документи для оформлення йому дозволу на імміграцію, проте він без поважних причин так цього і не вчинив.

Таким чином, відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» громадянин РФ ОСОБА_4 не має законних підстав для перебування на території України.

З метою притягнення його до адміністративної відповідальності та забезпечення виїзду з України, заступником начальника Ленінського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області Юрєвою Т.С. 02.11.2016 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення МЗП 134603 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнято рішення № 11 від 02.11.2016 про примусове повернення за межі України громадянина РФ ОСОБА_4, згідно якого вищезазначений іноземець був зобов'язаний покинути територію України до 12.11.2016.

Під час затримання ОСОБА_4 поводився вкрай агресивно, погрожував державним службовцям УДМС України в Запорізькій області фізичною розправою, висловлювався з вищою мірою неповаги до чинного законодавства України, державних органів виконавчою влади, зокрема ДМС України. Додержуватись норм міграційного законодавства ОСОБА_4 категорично відмовлявся, при цьому негативно висловлювався щодо державного устрою України, заявляючи, що він «не знає такої країни».

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення за межі України ОСОБА_4, відмовився від підпису, був ознайомлений із прийнятим рішенням у присутності свідків, але отримати паспортний документ із відповідною відміткою відмовився.

Вказане рішення ОСОБА_4 не виконав та продовжує мешкати на території України із порушенням порядку перебування іноземців в Україні.

Враховуючи викладене, подальше перебування громадянина РФ ОСОБА_4 на території України, у зв'язку з його антиукраїнськими поглядами та висловлюваннями у громадських місцях щодо неповаги до державного устрою України, не відповідає інтересам національної безпеки України.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», порушення іноземцем законодавства України про перебування на території України, невжиття відповідних заходів для легалізації перебування на території України свідчить про ухилення громадянина РФ ОСОБА_4 від виїзду після прийняття рішення про примусове повернення та є підставою для примусового видворення за межі України.

На підставі викладеного, просить суд прийняти постанову про негайне виконання примусового видворення іноземця - громадянина Російської Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі національного паспорта громадянина 51 № НОМЕР_1, виданим Посольством Росії в Україні 04.02.2015 року; зобов'язати УДМСУ в Запорізькій області спільно з УСБУ в Запорізькій області виконати дії по видворенню особи за межі України; контроль за виконанням рішення (постанови) суду та супроводження територією України для здійснення видворення покласти на співробітників УДМСУ в Запорізькій області та УСБУ в Запорізькій області.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України (в редакції Закону № 1379-VIII від 19.05.2016р.)

Відповідно до ч.8 ст.183-7 КАС України адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом за обовязкової участі сторін.

Представник УСБУ в Запорізькій області Пахомов О.Ю. у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать наступні обставини.

Ухвалою судді від 18 січня 2017 року провадження у цій справі відкрито, розгляд справи призначено на 24 січня 2017 року на 10.45 годин.

24 січня 2017 року відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 14 лютого 2017 року.

14 лютого 2017 року ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове відправлення № 69 9, яке повернулося на адресу суду з поміткою працівника пошти «за закінчення терміну зберігання».

Співробітниками УСБУ в Запорізькій області, з метою належного вручення повістки про виклик до суду, двічі: 25.01.2017 року та 27.01.2017 року, здійснені виходи за адресою місця проживання відповідача (АДРЕСА_1), двері ніхто не відчинив, при цьому мешканці квартири знаходилися вдома.

Ухвалою суду від 14 лютого 2017 року застосувано до ОСОБА_4, 04.08.1958 р.н, який мешкає за адресою: (АДРЕСА_1), привід до суду в наступне судове засідання, яке відбудеться о 15 годині 30 хвилин - 27 лютого 2017 року у приміщення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Олександрівська, буд. № 6, каб. № 2). Виконання ухвали суду про привід доручити Шевченківському ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області. (а.с. 47-47)

27 лютого 2017 року на виконання ухвали суду від 14 лютого 2017 року на адресу суду від Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області надійшли матеріали щодо її виконання, з яких вбачається, що виконати ухвалу суду від 14 лютого 2017 року не вдалося за можливе у зв'язку з відсутністю ОСОБА_4 за місцем проживання.

Крім того, співробітниками УСБУ в Запорізькій області, з метою належного вручення повістки про виклик до суду, 15.02.2017 року, здійснено вихід за адресою місця проживання відповідача (АДРЕСА_1), проте двері ніхто не відчинив.

Таким чином, судом приймалися всі можливі заходи повідомлення ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи, у якій він має статус відповідача.

Частиною ч. 4 ст. 128 КАС України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності відповідача або його представника не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що відповідачем при наявності достатнього часу для подання письмових заперечень проти позову та доказів своєї позиції зазначених дій не виконано, взявши до уваги думки представників позивача та третьої особи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача та ухвалити по справі рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Взявши до уваги пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п.7); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (п.8); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п.9); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (п.10).

Відповідно до ст.9 вказаного Закону іноземці в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Реєстрація іноземців, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Ці правила не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. (ст.16 Закону).

Відповідно до ст. 26 Закону іноземець може бути примусово повернутий в країну походження або третю країну, якщо його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому, ст.31 Закону визначає підстави, за яких заборонено примусове повернення та примусове видворення іноземця. Так, іноземці не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 32 Закону іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі вїзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.Порядокобчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

В суді встановлено, що ОСОБА_4 прибув на територію України 07.10.2015 через ПП «Бориспіль» у приватних справах. (а.с. 10-14)

Згідно вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 2.2 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку продовження строку перебування, та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

В той же час, для перебування в Україні протягом тривалого строку, іноземці мають оформити документи на проживання в Україні.

З цією метою УДМС України в Запорізькій області строк перебування вказаному іноземцю на території України неодноразово продовжувався для надання йому можливості подати документи для оформлення йому дозволу на імміграцію, проте він без поважних причин так цього і не вчинив. (а.с. 17-19)

Таким чином, відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» громадянин РФ ОСОБА_4 не має законних підстав для перебування на території України.

З метою притягнення його до адміністративної відповідальності та забезпечення виїзду з України, заступником начальника Ленінського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області Юрєвою Т.С. 02.11.2016 було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення МЗП 134603 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та прийнято рішення № 11 від 02.11.2016 про примусове повернення за межі України громадянина РФ ОСОБА_4, згідно якого вищезазначений іноземець був зобов'язаний покинути територію України до 12.11.2016. (а.с. 7-9, 15-16, 28)

Під час затримання ОСОБА_4 поводився вкрай агресивно, погрожував державним службовцям УДМС України в Запорізькій області фізичною розправою, висловлювався з вищою мірою неповаги до чинного законодавства України, державних органів виконавчою влади, зокрема ДМС України. Додержуватись норм міграційного законодавства ОСОБА_4 категорично відмовлявся, при цьому негативно висловлювався щодо державного устрою України, заявляючи, що він «не знає такої країни».

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення за межі України ОСОБА_4, відмовився від підпису, був ознайомлений із прийнятим рішенням у присутності свідків, але отримати паспортний документ із відповідною відміткою відмовився.

Вказане рішення ОСОБА_4 не виконав та продовжує мешкати на території України із порушенням порядку перебування іноземців в Україні.

Надалі, суд виходить з того, що відповідач є громадянином Російської Федерації, після закінчення передбаченого законодавством строку законного перебування на території України перебуває на території України незаконно, оскільки у заяві про продовження строку перебування на території України йому відмовлено, посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні в установленому порядку не отримував. Жодних доказів на підтвердження законних підстав перебування на території України відповідач суду не надав.

Після прийняття рішення про примусове повернення відповідача з України, згідно з яким відповідач зобовязаний був покинути самостійно територію України в строк до 12.11.2016р., він не оскаржував його до адміністративного суду, до теперішнього часу добровільно не виконав, поважних причин цього не повідомив та не підтвердив, що свідчить про можливість ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове повернення і в подальшому.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави, передбачені ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для примусового видворення відповідача з території України. Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що виконання рішення про примусове видворення відповідача буде становити для нього реальну загрозу його життю, свободі або здоров'ю чи призведе до інших негативних наслідків, які згідно з ст.31 вказаного Закону є підставами для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення іноземця з території України в країну його походження.

Аналізуючи викладені обставини, з'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття рішення про примусове видворення відповідача з території України.

На підставі п.5 ч.2 ст.256 КАС України, за заявою позивача, суд вважає необхідним допустити негайне виконання вказаної постанови суду.

Керуючись ст.2,8,9,11,50,159-162,183-7,186,256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Служби безпеки України в Запорізькій області задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі національного паспорта громадянина 51 № НОМЕР_1, виданий Посольством Росії в Україні 04.02.2015 року.

Зобов'язати УДМСУ в Запорізькій області спільно з УСБУ в Запорізькій області виконати дії по видворенню особи за межі України.

Контроль за виконанням рішення (постанови) суду та супроводження територією України для здійснення видворення покласти на співробітників УДМСУ в Запорізькій області та УСБУ в Запорізькій області.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом п'яти днів з дня його проголошення, особами, які беруть участь у справі, але не присутні під час проголошення постанови, - в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

27.02.2017 .