Справа № 804/9077/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 р. Справа № 804/9077/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
при секретаріМузиці Я.І.
представника позивача представника відповідача Монастирьова В.В. Лейченко І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
16.12.2016 Публічне акціонерне товариство «Дніпроважмаш» (далі ПАТ «Дніпроважмаш», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі ГУ Держпраці, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №533/4.1-8/409 від 08.12.2016 року про накладення штрафу уповноваженим особам.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно винесено постанову №533/4.1-8/409 від 08.12.2016 про накладення штрафу, оскільки при прийнятті постанови був застосований закон, який не підлягав застосуванню, з неї не зрозуміло, яке конкретно законодавство порушує ПАТ «Дніпроважмаш», в постанові не зазначені належним чином фактичні обставини справи, що є самостійною підставою для її скасування.
В судовому засіданні представник позивача пред`явлені позовні вимоги підтримав просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача проти позову заперечував, в поданих раніше письмових запереченнях зазначив, що Головне управління Держпраці України у Дніпропетровській області вважає постанову № 533/4.1-8/409 від 08.12.2016 про накладення штрафу на ПАТ «Дніпроважмаш» такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства України та такою, що не підлягає скасуванню, а відтак, вимоги викладені у адміністративному позові про визнання протиправною та скасування цієї постанови є незаконними та необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.
Заслухавши пояснення представників сторін, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 08.11.2016 №1709-П та направлення на перевірку від 11.11.2016 №498 Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області у період з 14.11.2016 по 16.11.2016 проведено перевірку ПАТ «Дніпроважмаш».
Порушення, виявлені під час перевірки знайшли своє відображення в акті перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №533/4.1-8.
Правомірність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу 08.12.2016 № 533/4.1 - 8/409 є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаної вище постанови, суд зауважує на такому.
Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Наказом Держпраці від 04.02.2016 №8 затверджено Положення про Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області, згідно із пунктом 1 якого Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.
Підпунктом 5 пункту 4 Положення передбачено, що Головне управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю.
Тобто, Головне управління є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Дніпропетровської області.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015 № 433-УІІІ внесено зміни до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких, громадяни України, призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Тобто, відповідно до законодавства з 26.05.2015р. зазначеній категорії громадян середній заробіток на підприємстві повинен зберігатися на загальних підставах, а починаючи з 11.06.2015 підприємствам, установам, організаціям здійснюється компенсація цього заробітку за рахунок державного бюджету.
Так, судом було встановлено, що в ході перевірки встановлено, що у порушення вищезазначених норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавча актів України, щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду». Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» працівникові ПАТ «Дніпроважмаш» ОСОБА_1 , якого було призвано на строкову військову службу у період з 07.04.2015 по 04.10.2016 середній заробіток підприємством не зберігався та не виплачувався, що порушує вимоги ст. 119 КЗпП України.
Статтею 17 Конституції України задекларований обов`язок держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правові відноси між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за К 2232 (далі - Закон N 2232).
Відповідно до ч. ст.1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно зі ч.3 ст.1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» Військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.
Частиною 7 ст.1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують, державні органи, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати, а також інші, визначені цією статтею органи та установи.
В силу ч.2 ст.39 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка набрала чинності 08.02.2015, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 39 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка гарантує громадянам України, які призвані на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, збереження місця роботи (посади) та середньомісячного заробітку, викладені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 № 116-VIII (далі - Закон N 116-УІІІ), який набрав чинності 08.02.2015.
Відповідно до 119 КЗпП України в редакції, що діяла на час прийняття Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що починаючи з 08.02.2015 за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, зберігалося місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного станув Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до листів від 01.10.2015 № 322/2/8417 щодо особливого періоду в Україні, наданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України генерал-майором ОСОБА_2 та від 12.05.2016 №716/1/352 наданого начальником відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України - начальником юридичної служби Збройних Сил України Полковником юстиції М.В.Кушнір, вбачається що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Також питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду. Вищий адміністративний суд у постанові від 16^02.2015 (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Враховуючи зазначене, на час звільнення ОСОБА_1 в Україні діяв особливий період.
Таким чином, не збереження та не виплата вказує на порушення адміністрацією ПАТ «Дніпроважмаш» вимог ч.3 ст. 36 КЗпП України та п.3 ст. 119 КЗпП України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14.05.2015.
Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно Повістки військового комісару ОСОБА_3 було призвано на строкову військову службу з 06.04.2015, а звільнено в запас по закінченню строку служби 04.10.2016 згідно військового квитка ОСОБА_1 . Серія НОМЕР_1 .
Відповідно до Довідки Дніпродзержинського об`єднаного міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 11.10.2016 № 2/5499 однозначно встановлено той факт, що працівник ПАТ «Дніпроважмаш» ОСОБА_1 був призваний до лав ЗСУ на строкову військову службу 06.04.2015. У даній Довідці зазначено, що згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами, внесеними Законом України № 116-УПІ від 16.01.2015 р. призовник має право на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку на весь термін служби та зобов`язано ПАТ «Дніпроважмаш» вирішити питання щодо поновлення ОСОБА_1 на підприємстві та компенсувати заробітну плату за весь термін проходження строкової військової служби з 06.04.2015 р. - 04.10.2016 р.
Таким чином, постанова № 533/4.1-8/409 від 08.12.2016 про накладення штрафу на ПАТ «Дніпроважмаш» прийнята Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області є такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову з викладених вище підстав.
Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалена постанова.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2017 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 20.02.2017 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар