Справа № 335/13514/16-а
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вознесенському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2016 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до управління Пенсійного фонду України у Вознесенському районі м. Запоріжжя (далі - відповідач, Пенсійний фонд), в якому позивач просить суд:

визнати дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника - ОСОБА_2, яка передбачена ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" неправомірними;

зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_2, у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" починаючи з 2013 року.

В обґрунтування позову зазначено, що вона з грудня 2003 року по 07.01.2012 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_2, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2015 року по справі № 335/1473/15-ц. ОСОБА_2 помер 07.01.2012 року. За життя, він близько 30 років працював в органах прокуратури, з 2002 року став інвалідом 3-ї групи, з 2007 року - інвалід 2-ї групи. З 23.02.2006 року ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років. Позивач посилаючись на ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789 від 05.11.1991 року, вважає, що вона, як член сім'ї колишнього прокурора, має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. 05.08.2013 року вона звернувся до відповідача із відповідною заявою, однак листом пенсійного фонду від 16.08.2013 року їй було відмовлено у призначенні пенсії. 16.11.2016 позивач повторно звернулась до пенсійного фонду з аналогічною заявою, разом із судовим рішенням, яким встановлено факт мого проживання зі ОСОБА_2 однією сім'єю, проте листом від 30.11.2016 року їй знов відмовлено у призначенні пенсії, у зв'язку із втратою годувальника.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення.

Ухвалою суду від 12.12.2016 відкрито скорочене провадження у справі.

10.01.2017 року від управління Пенсійного фонду України в Вознесенському районі м. Запоріжжя надійшли заперечення на адміністративний позов за змістом яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування заперечень зазначено, що право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім'єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення пенсійних виплат у зв'язку із втратою годувальника. Зазначена позиція Пенсійного фонду підтверджується і постановою Верховного Суду України від 10.03.2015 року № 21-615а14.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що 05.08.2013 року позивач звернулась до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя із листом щодо призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Листом № 55/Ш-9 від 16.08.2013 УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя їй відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника на тій підставі, що нею не надані документи, які підтверджують перебування її з померлим годувальником ОСОБА_2 у родинних стосунках.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 03.04.2015 року, яке набрало законної сили 14.04.2015 року, у справі № 335/1473/15-ц за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Управління Пенсійного Фонду України в місті Запоріжжі, встановлено факт проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_2, який помер 07.01.2012 року, однією сім'єю з грудня 2003 року до 07.01.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_2, згідно з копією трудової книжки, пропрацював у органах прокуратури 25 років 11 місяців. Згідно витягу із акту огляду у МСЕК з 19.12.2001 року ОСОБА_2 призначена 3 група інвалідності до 01 січня 2003 року, з 06.01.2007 по 01.03.2009 йому встановлено 2-гу групу інвалідності, а з 23.02.2006 року він отримував пенсію за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789 від 05.11.1991 року.

16.11.2016 року позивач повторно звернулась до УПФУ у Вознесенському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії, у зв'язку із втратою годувальника, разом із копією рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2015 року по справі № 335/1473/15-ц.

30.11.2016 року листом № 388/Ш-9 УПФУ у Вознесенському районі м. Запоріжжя їй відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника на тій підставі, що нею не надані документи, які підтверджують перебування її з померлим годувальником ОСОБА_2 у родинних стосунках, а проживання позивача однією сім'єю з померлим годувальником без шлюбу не є підставою для виникнення у позивача прав та обов'язків подружжя. Разом із тим, Пенсійний фонд зазначив, що заявником не надано доказів перебування її на утриманні померлого годувальника. Позивачу роз'яснено, що у разі незгоди з відповіддю вона може бути оскаржена до органу вищої влади або до суду.

Пенсійні правовідносини є одним із видів суспільних відносин і особливою формою здійснення права на пенсію. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що обєктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обовязки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї.

Згідно із вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05.11.1991 (у редакції Закону від 14.05.2013 року № 224-VII, чинного станом на 16.08.2013) членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

У відповідності до п. 19 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції Закону від 12.05.2016 року № 1355-VIII, станом на 16.11.2016), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Відповідно до статті 5 Закону № 1058 визначено, що він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообовязковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у звязку із втратою годувальника.

За п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частин 1-3 статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_3), - незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Зі змісту зазначених вище норм убачається, що перелік непрацездатних членів сімї, яким може бути призначена пенсія у звязку із втратою годувальника, є посібним і вичерпним. Вони не містять правил (велінь), згідно з якими до непрацездатних членів сімї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сімї, як-от спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обовязків.

Ужиті в Законі № 1058-IV поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. За ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 36 Сімейного кодексу України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Більш того, законодавець розмежовує у Цивільному кодексі України шлюб й факт проживання однією сімєю при вирішенні питань спадкового права, що підтверджується Книгою шостою зазначеного кодексу.

У розумінні п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058 право на призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина.

Отже, встановлення в судовому порядку факту проживання ОСОБА_2 із позивачем - ОСОБА_1 однією сім'єю, не може на правовому рівні узаконити становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Дана правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.03.2015 року по справі № 21-615а14.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене вище суд вважає, що позивачем, нажаль, не надано обґрунтованих доказів протиправної бездіяльності відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, у зв'язку з втратою годувальника, як члену сім'ї колишнього прокурора, на підставі чого і відсутні підстави для зобов'язання відповідача призначити їй зазначену пенсію, а тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, з огляду на що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158, 162, 163, 167, 183-2, 185-186, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вознесенському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі, протягом 10 днів з дня отримання постанови, апеляційної скарги.

Суддя: І.П. Соболєва