Справа № 803/104/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 803/104/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 року №19692/ш/03-18-13-03.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області 26.12.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №19692/ш/03-18-13-03, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 8 333,33 грн. Об'єктом оподаткування є автомобіль TOYOTA, моделі HIGHLANDER, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 3456 куб. см. Даний автомобіль був проданий позивачем 05.05.2016 року.

Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки відповідно до даних Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середня ринкова вартість належного йому автомобіля, який став об'єктом оподаткування, з пробігом 105 211 км. становить 642 666,14 грн., тобто є меншою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, у зв'язку з чим такий транспортний засіб не підлягає оподаткуванню транспортним податком.

Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням вимог, встановлених підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, оскільки середньоринкова вартість належного їй автомобіля становить менше ніж 750 мінімальних заробітних плати станом, а тому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2016 року №19692/ш/03-18-13-03.

Від представника позивача надійшло до суду письмове клопотання від 28.02.2017 року, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Представник відповідача 21.02.2017 року за вх. №1787/17 подала суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач в поданому письмовому запереченні від 17.02.2017 року №1107/10/03-18-10-07 пред'явленні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що стаття 267 Податкового кодексу України передбачає обов'язок власників транспортних засобів, які використовуються до 5 років і середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, сплатити транспортний податок у розмірі 25 000 грн. Зазначена ставка податку також встановлена рішенням Луцької міської ради від 2 лютого 2016 року №3/10 «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку». Посилається на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки та вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення сформоване у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для визнання його протиправним та скасування немає.

Частиною 1 статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що у власності фізичної особи ОСОБА_1 перебував транспортний засіб марки TOYOTA HIGHLANDER, об'єм двигуна - 3456 куб. см, рік випуску - 2012, р.н. НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб був проданий 05.05.2016 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.05.2016 року.

Згідно довідки регіонального сервісного центру МВС у Волинській області 0741 від 08.11.2016 року №31/3/1/2615 транспортний засіб TOYOTA HIGHLANDER 05.05.2016 року був перереєстрований на іншу особу, відповідно до ст.267.6.5.

На підставі отриманої інформації, відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України Ковельською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.12.2016 року №19692/ш/03-18-13-03, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 8 333,33 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

1 січня 2016 року, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII (далі Закон №909-VIII), яким викладено в новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 267.3.1 пункту 263.1 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Як передбачено підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Порядок обчислення і сплати податку, строки сплати податку передбачено у пунктах 267.6, 267.7 та 267.8 статті 267 Податкового кодексу України, відповідно до яких обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації об'єкта оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, декларація юридичною особою - платником подається протягом місяця з дня виникнення права власності на такий об'єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

У разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

За об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Транспортний податок сплачується:

а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Таким чином, з врахуванням вимог статті 267 Податкового кодексу України, позивач ОСОБА_1 як власник транспортного засобу з роком випуску до 5 років та середньоринковою вартістю якого становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати зобов'язаний був би сплатити до бюджету транспортний податок за січень-квітень 2016 року в розмірі 8 333,33 грн. Однак, як вбачається із інтернет-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі, середньоринкова вартість транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER, об'єм двигуна - 3456 куб.см., рік випуску - 2012 становить 642 666 грн. 14 коп. Отже, середньоринкова вартість транспортного засобу, власником якого був ОСОБА_1 становить менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати (1 378 грн. х 750=1 033 500 грн.).

Суд не приймає до уваги твердження позивача про порушення принципу стабільності податкового законодавства, відтак протиправності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення, з наступних підстав.

Законом №909-VIII визначено особливий порядок прийняття рішень органів місцевого самоврядування щодо встановлення ставок транспортного податку у 2016 році.

Так, у пункті 4 розділу II Прикінцеві положення Закону №909-VIII зазначено наступне: «Установити, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»«.

З огляду на вказану норму права, суд дійшов висновку про те, що законодавець передбачав необхідність сплати транспортного податку у 2016 році, у зв'язку з чим спростив процедуру прийняття рішень органами місцевого самоврядування з цього приводу.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Отже, суть такого принципу податкового законодавства як стабільність, полягає у неможливості внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

У свою чергу, пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України визначено обов'язкові елементи податків (зборів) і такими елементами є: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Суд погоджується, що Законом №909-VIII внесено зміни до елементу податку та збору, а саме до об'єкту оподаткування.

Однак, оскільки вказаний Закон набув чинності з 1 січня 2016 року та ним не передбачено того, що транспортний податок у 2016 році не сплачується, то у спірному випадку базовим податковим періодом для сплати транспортного податку є 2016 рік.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У спірному випадку, неможливо стверджувати про те, що законодавцем прийнято закон, який має зворотну дію у часі. Прийнятим Законом №909-VIII змінено з 2016 року об'єкт оподаткування транспортного податку. При цьому, вказаним законом не передбачено того, що сплата такого податку поширюється на період часу, який передував 2016 року. Запровадження тих чи інших податків (зборів), їх зміна чи скасування, є виключною компетенцією держави, яка на свій розсуд, враховуючи необхідність досягнення тих чи інших соціально значимих цілей, встановлює їх розмір, об'єкти оподаткування та суб'єктів сплати податків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон №909-VIII не визнаний неконституційним, прийнятий пізніше у часі за норми статті 4 Податкового кодексу України, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, у даному випадку Закону №909-VIII.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію ті закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року прийнятому в справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (пункт 50).

Відтак, внесення змін до елементу транспортного податку на підставі Закону №909-VIII слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із наданих частиною другою статті 162 КАС України суду повноважень, з наведених вище підстав адміністративний позов слід задовольнити повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 26.12.2016 року №19692/ш/03-18-13-03.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань Луцької ОДПІ на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплачений відповідно до квитанції №10 від 02.02.2016 року.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 26 грудня 2016 року за №19692/ш/03-18-13-03.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 05 березня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич