Справа № 428/13550/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Журавель Т.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року справа №428/13550/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Ястребової Л.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 січня 2017 р. у справі № 428/13550/16-а за позовом ОСОБА_2 до інспектора взводу першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2016 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 (надалі відповідач) про визнання протиправними дій щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.12.2016 року серії АР № 034580 та скасування вказаної постанови (а.с. 1-5).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 36-37).

Позивач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції невірно надано оцінку обставинам справи, неправильно застосовано статтю 268 КУпАП, а саме, апелянт вказує, що під час складання постанови, він був позбавлений можливості скористатися своїми правами, передбаченими вищевказаною статтею. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивач не виявив бажання скористатися своїм правом на залучення до розгляду справи адвоката, іншого фахівця в області права, оскільки зазначене не відповідає дійсності та не підтверджується доказами. Апелянт наголошує на тому, що під час складання спірної постанови, йому не було повідомлено про наявні докази, що підтверджують його провину та не надано можливості ознайомитися з ними, а саме, ознайомитися з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, заявити про їх недостовірність чи порушення під час фіксації, позбавлено можливості надати свої докази, залучити свідків, а також заявляти клопотання. Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції, в порушення вимог статті 283 КУпАП не зазначено наступні обставини: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, порядок сплати штрафу, о правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, можливі способи оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а також не зазначено про те, що копію спірної постанови надіслано рекомендованим листом із зазначенням вихідного номера та дати (а.с. 40-49).

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.12.2016 року інспектором взводу першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ГУНП в Луганській області, рядовим поліції ОСОБА_3 в місті Сєвєродонецьку винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 034580 зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та накладено штраф у розмірі 255 грн. 00 коп.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_2, 12 грудня 2016 року о 16-30 год. у місті Сєвєродонецьку по вул. Центральна 128, керуючи автомобілем OPEL VECTRA, реєстраційний номер BB 2525 AO здійснив зупинку на зупинці громадського транспорту, яка позначена дорожнім знаком 5.41.1 (пункт зупинки автобуса), а саме під ним, чим порушив п.п. 15.9 «е» ПДР України (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, та відповідно здійснення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у звязку з чим, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому, відсутні підстави для скасування спірної постанови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 15.1, 15.2 Правил дорожнього руху передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно п.п.«е» п.15.9 Правил зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

За змістом зазначених норм вбачається, що автобусна зупинка - це улаштоване місце посадочної площадки для пасажирів, межі якої визначаються довжиною такої посадочної площадки і починаються від місця установки відповідного дорожнього знака. І за п.15.9(е) Правил дорожнього руху водіям заборонено зупинку ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів або від дорожнього знака зупинки з обох боків (за відсутності відповідного майданчику).

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Слід також зазначити, що відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, показаннями свідків, показаннями технічних приладів чи засобів, фото- і кіно-зйомки, відеозапису, які використовувалися при нагляданні за виконанням правил норм і стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху.

В даному випадку, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується копією відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції № DSJX300015 _ВВ0015, а також копією фотографії, які наявні в матеріалах справи, що, на думку судової колегії свідчить про те, що у відповідача були наявні достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладати на позивача штраф у розмірі 255 грн.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 5 статті 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача, як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що фіксація правопорушення, а також сам факт складання постанови про адміністративне правопорушення здійснювалось старшим сержантом ОСОБА_4 а не ОСОБА_3, який фактично провадження у справі не здійснював.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що ОСОБА_4 є напарником ОСОБА_3 і саме він побачив, що позивач здійснив зупинку свого автомобіля під знаком 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», що є порушенням Правил дорожнього руху та вказує, що ОСОБА_4 мав повноваження спілкуватися з ОСОБА_2, як з особою, що вчинила адміністративне правопорушення. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що розглядав справу про адміністративне правопорушення та оцінював докази по справі рядовий поліції ОСОБА_3 і саме він приймав рішення щодо винесення відносно позивача спірну постанову.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що під час складання постанови він був позбавлений можливості скористатися своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, не було повідомлено про наявні докази, що підтверджують його провину та не надано можливості ознайомитися з ними, а саме, ознайомитися з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, заявити про їх недостовірність чи порушення під час фіксації, позбавлено можливості надати свої докази, залучити свідків, а також заявляти клопотання.

Колегія суддів такий довід апелянта вважає безпідставним з огляду на наступне.

З копії відеозапису видно, що позивач відмовився підписувати спірну постанову, посилаючись на те, що перед підписанням документа необхідно з ним ознайомитися. Старший сержант ОСОБА_4 запропонував ознайомитися зі спірною постановою, тримаючи її, при цьому, у себе в руках, але позивач від такої пропозиції відмовився.

Колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, позивач, навіть, якщо він не був згоден з постановою про скоєння ним адміністративного правопорушення повинен був її підписати, зробивши, при цьому запис про свою незгоду із вказаною постановою. Оскільки позивач цього не зробив, старший сержант ОСОБА_4 правомірно не надав йому копію зазначеної постанови, та на камеру зазначив, що позивач від підпису постанови про адміністративне правопорушення відмовився.

Відповідно до ст.. 258 КУпАП, позивач мав право подати свої письмові пояснення на окремому аркуші, але останнім цього також зроблено не було

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно з відеозапису, позивач зупинив автомобіль в зоні дії знаку 5.41.1 ПДР України, а саме під ним, що дає підстави для висновку про правомірність накладення адміністративного стягнення на позивача.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 січня 2017 року у справі № 428/13550/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.А. Блохін

ОСОБА_5