Справа № 804/7472/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2017 року справа № 804/7472/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:ОСОБА_1, суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання: Федосеєвої Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі №804/7472/16 за позовом ОСОБА_3 до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 03.11.2016 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 27011-17 від 12.06.2015 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 27011-17 від 12.06.2015 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3 є власником автомобіля «Porsche» модель «Cayenne», 2014 року випуску, обєм двигуна 4134 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 26.08.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХХ 371475 (а.с.11).

Вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_3 26.08.2014 року.

Відповідач - Новомосковська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2015 року Новомосковською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми №27011-17, яким на підставі п.п. 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, п.п. 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 гривень (а.с.12).

01.07.2015 року ОСОБА_3 сплатив вказане податкове зобовязання - транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №410 (а.с. 13).

Проте, в подальшому позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що податкове повідомлення-рішення № 27011-17 від 12.06.2015 року про нарахування ОСОБА_3 транспортного податку в сумі 25000 грн., прийняте податковим органом не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким було введено транспортний податок, а статтю 267 Податкового кодексу України було викладено в новій редакції.

Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України в редакції, яка діє з 01 січня 2015 року, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України є обєктами оподаткування.

Згідно п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Таким чином, ознаками обєкта оподаткування транспортним податком є дата реєстрації автомобіля та обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

За приписами п.п.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

При цьому обовязок зі сплати транспортного податку покладено на його платників, починаючи з моменту набрання чинності Законом України №71-VIII від 28 грудня 2014 року, тобто з 01 січня 2015 року.

Відповідно до п.267.4 ст.267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, який належить ОСОБА_3 на праві власності, використовується позивачем з 26.08.2014 року, а отже, на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, менше ніж 5 років і має обєм циліндрів двигуна 4134 куб.см, тобто більше ніж 3000 куб.см.

З наведеного вбачається, що транспортний засіб позивача підпадає під визначення обєкту оподаткування транспортним податком відповідно до ст.267 ПК України, а позивач є платником такого податку.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України №71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким з 01 січня 2015 року введено новий транспортний податок, рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Місцевими є податки та збори, встановлені переліком і в межах граничних розмірів ставок, визначених Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах повноважень, які є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

При цьому згідно з приписами статті 10 цього Кодексу до місцевих податків віднесено податок на майно, єдиний податок, які обовязково установлюються місцевими радами.

Податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (стаття 265 ПК України).

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обовязково визначаються обєкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, передбачені статтею 7 Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники таких податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункти 12.3.1 -12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Кодексу).

Разом з тим, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі, якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обовязковими згідно з нормами Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Як зазначалось вище, транспортний податок є обовязковим місцевим податком, при цьому пунктом 267.4 статті 267 ПК України встановлено єдину ставку податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу.

Таким чином, рішення міської ради, не може вплинути на визначення платників податку, обєкта та бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки зазначене чітко визначено Податковим кодексом України, а рішення органів місцевого самоврядування мають бути приведені у відповідність до цих норм Кодексу.

До того ж, рішенням Новомосковської міської ради від 23.01.2015 року №1216 «Про встановлення транспортного податку в м.Новомосковську» (на яке посилається суд першої інстанції) у складі податку на майно установлений транспортний податок, коло платників податків, та зазначено, що обєкт, база оподаткування, ставка податку, податковий період, порядок обчислення суми податку тощо, визначаються згідно Податкового кодексу України. Вказане рішення в установленому законом порядку не скасовувалось, зміни до нього не вносились.

Саме у відповідності до цього рішення та на підставі норм Податкового кодексу України і прийняте відповідачем оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Новомосковською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 року № 27011-17.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.

У відповідності до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини у справі та постанова прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі №804/7472/16 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі №804/7472/16 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі постанову складено 28 лютого 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак