Справа № 813/4583/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Львів № 813/4583/16

12 год. 33 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Топій Т.В.;

відповідача: представник Сліпець Р.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Виконуючого обов'язки керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області до Буської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Керівник Радехівської місцевої прокуратури звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Буської міської ради Львівської області, у якому просить визнати протиправною бездіяльність Буської міської ради Львівської області щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення та зобов'язати Буську міську раду Львівської області виконати в повному обсязі визначені законодавством повноваження щодо забезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачем не розроблений та не затверджений історико-архітектурний опорний план в складі генерального плану м. Буська Львівської області, де наявні об'єкти культурної спадщини із зазначенням охоронних зон пам'яток та інформація про об'єкти культурної спадщини. Оскільки основним користувачем земельних ділянок в межах історичного ареалу м. Буська є Буська міська рада, саме до її компетенції віднесено забезпечення організації здійснення землеустрою, а також віднесення земель в межах історичного ареалу до земель історико-культурного призначення. Водночас, Буською міською радою жодних доказів щодо проведення робіт зі встановлення меж історичного ареалу м. Буськ Львівської області не вжито.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив, вважає, що за незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області повинно відповідати Міністерство культури України. Також зазначив, що у відповідача немає підстав для встановлення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області відповідно до Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності па територіях історичних ареалів населених місць. Крім того, звернув увагу, що Постанова Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1094 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення» на даний час втратила чинність. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Буським відділом Радехівської місцевої прокуратури проведено вивчення питання збереження та використання об'єктів культурної спадщини па території м. Буська Львівської області.

Прокуратурою встановлено, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 878 від 26.07.2001 року «Про затвердження Списку історичних населених місць України» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» затверджено Список історичних населених місць України, в тому числі до нього включено м. Буськ Львівської області та зобов'язано Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з обласними державними адміністраціями затвердити науково-проектну документацію з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України № 318 від 13.03.2002 року «Про затвердження Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності па територіях історичних ареалів населених місць» передбачено, що Міністерству культури і мистецтв, Державному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування забезпечити протягом 2002-2004 років визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць; затвердити до 2005 року правила охорони та використання історичних ареалів населених місць.

Пунктом 16 цього Порядку передбачено, що для кожного історичного ареалу визначаються режим використання та конкретні обмеження господарської діяльності на його території, які встановлюються правилами охорони та використання історичних ареалів населених місць. Правила охорони та використання історичних ареалів населених місць повинні враховуватися під час розроблення місцевих правил забудови. Розроблення місцевих правил забудови є першочерговим для міст, що включені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Для зазначених міст місцеві правила забудови затверджуються відповідними радами за погодженням з Мінкультури, Держбудом або уповноваженими ними органами охорони культурної спадщини.

Із повідомлення Буської міської ради від 05.09.2016 року № 361 слідує, що на даний час міською радою не розроблений та не затверджений історико-архітектурний опорний план в складі генерального плану м. Буська Львівської області, де наявні об'єкти культурної спадщини із зазначенням охоронних зон пам'яток та інформація про об'єкти культурної спадщини, історичні ареали у складі генерального плану м. Буська не визначено.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

У відповідності до ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів громадян і держави в судах у випадках визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до окружного адміністративного суду в інтересах держави передбачено ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 60 КАС України.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що право позивача на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави передбачено Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру», а причини звернення з позовом до адміністративного суду належним чином обґрунтовані у позовній заяві.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) однією із категорій земель є землі історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. 2 ст. 20 ЗК України).

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України).

Відповідно до ст. ст. 53, 54 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель.

Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об'єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об'єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 53, 54, 122 ЗК України на органи місцевого самоврядування покладено обов'язок щодо організації землеустрою та визначено порядок використання земель історико-культурного призначення, що здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до вимог ст.ст. 4, 22 Закону України «Про землеустрій» суб'єктами землеустрою є землевласники та землекористувачі; землеустрій проводиться на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою.

Законом України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам'яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Статтею 32 цього ж Закону передбачено, що на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 26.07.2001 року «Про затвердження Списку історичних населених місць України» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» затверджено Список історичних населених місць України, в тому числі до нього включено смт Куликів Жовківського району Львівської області та зобов'язано Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з обласними державними адміністраціями затвердити науково-проектну документацію з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

Пунктом 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №1094 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення», яка діяла до 12.10.2016 року, визначено, що замовником проекту землеустрою може бути землевласник або землекористувач та проект розробляється відповідно до завдання, затвердженого замовником, який є невід'ємною частиною договору про розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до п. п. 4, 10 Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення замовником проекту землеустрою може бути селищна рада, яка в подальшому його і затверджує.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про землеустрій» Буська міська рада є суб'єктом землеустрою.

Статтею 19 цього ж Закону визначено повноваження, зокрема, міських рад у сфері землеустрою на території міст, до яких належать: організація і здійснення землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно із приписами статті 2 цього ж Закону землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості, зокрема, меж територій історико-культурного призначення.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у даному спорі саме на відповідача покладається обов'язок забезпечення та організації проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська та закріплення їх в натурі (на місцевості). Оскільки основним користувачем земельних ділянок в межах історичного ареалу м. Буська є Буська міська рада, саме до її компетенції віднесено забезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема встановлення меж земельних ділянок та історичного ареалу на місцевості, а також віднесення земель в межах історичного ареалу до земель історико-культурного призначення, а тому суд не враховує заперечення представника відповідача в частині звернення до Міністерства культури України з проханням розробити науково-проектну документацію з визначення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області.

Встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що Буською міською радою інвентаризацію земель в межах історичного ареалу не проведено, рішення про віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення не прийнято, межі земель історико-культурного призначення не встановлено і не закріплено на місцевості. Відповідачем під час судового розгляду адміністративної справи не надано жодного доказу на підтвердження виконання зазначених обов'язків.

З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що відповідач, будучи обізнаним про наявність обов'язку із забезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буськ Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення, не вжив достатніх заходів для виконання наведених повноважень та, відповідно, для захисту інтересів держави та місцевої громади. Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Буської міської ради Львівської області щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення, а також зобов'язати Буську міську раду Львівської області вжити заходи щодо забезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

Беручи до уваги викладене та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 162 КАС України, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову повністю.

Стосовно клопотання позивача про стягнення з відповідача сплаченого за подання позову судового збору суд зазначає, що відповідно до норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 60 КАС України прокурор звертається до суду з адміністративним позовом в інтересах держави, відтак, набуває статусу суб'єкта владних повноважень - позивача. В той же час, відповідно до вимог статті 94 КАС України відшкодування витрат, понесених позивачем - суб'єктом владних повноважень, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Буської міської ради Львівської області щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

Зобов'язати Буську міську раду Львівської області вжити заходи щодо забезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Буська Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.03.2017 року

Суддя Клименко О.М.