Справа № 285/3537/16-а
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/3537/16-а

провадження № 2-а/0285/50/17

01.03.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді - Помогаєва А.В.

при секретарі Сарган О.А., за участі позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 УПП в м. Житомир ОСОБА_2 про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову серії АР №753567 від 27.11.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що обставини, викладені у постанові про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності, а подія і склад правопорушення відсутні. 27.11.2016 р. ОСОБА_1 керував автомобілем Рено д/н СН 5167АО, на автодорозі Київ-Чоп його зупинив працівник поліції ОСОБА_2, який повідомив, що позивач порушив Правила дорожнього руху, а саме рухався з вимкненими фарами ближнього світла. Позивач з цим не погодився та заперечував наявність порушення, оскільки помилково вважав, що фари включені, але через несправність вони не працювали. Позивач просив поновити строк звернення до суду, оскільки пропустив його у звязку з перебуванням у відрядженні.

В судове засідання позивач зявився, пояснив, що 27.11.2016 р. під час руху автомобіля фари ближнього світла не були ввімкнені, у звязку з технічною несправністю. На підтвердження цього факту надав копію акту здачі виконаних робіт з ремонту автомобіля від 28.11.2016 року. Вважає, що склад адміністративного правопорушення відсутній, оскільки він не мав умислу на вчинення правопорушення. Крім того, порушення є незначним, а розмір штрафу є занадто великим. За таких обставин, відповідач міг обмежитись попередженням.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Зясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов наступних висновків.

Позивач оскаржує постанову серії АР №753567 від 27.11.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Копію постанови позивач отримав у день її винесення.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивачем надано витяг з наказу ПСП «Граніт» від 28.11.2016 року №126 про відрядження, згідно якого ОСОБА_1 був направлений у відрядження до м. Кіровограду з 28.11.2016 року по 07.12.20016 року.

Оскаржувану постанову позивач отримав 27.11.2016 року, позовна заява надійшла до суду поштою 13.12.2016 року.

На підставі вищевикладеного, суд визнає поважними причини пропуску строку звернення з позовною заявою та поновлює його.

Відповідно до ст. 104 КАС України, особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин має право звернутися до суду з адміністративним позовом.

Стаття 69 КАСУ передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами ст. 71 КАСУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 753567 від 27.11.2016 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення вимог п. 9.8 ПДР, а саме - він рухався без увімкнення ближнього світла фар поза межами населеного пункту. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, передбачено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність водіїв за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Санкція встановлена у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. Альтернатива стягнення у виді попередження або можливість призначення штрафу в меншому розмірі за таке правопорушення законом не передбачена.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Під час розгляду справи судом перевірено, чи прийнята вона: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

З пояснень позивача вбачається, що йому не було відомо про несправність приладу освітлення. Відповідно до акту № ВР -324508 від 28.11.2016 р., виданого Приватним підприємством «РДС» на автомобілі Рено д/н НОМЕР_1, було замінено перемикач світла фар.

Разом з тим, відповідно до вимог пп. «б» п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність в його діях умислу, як доказ відсутності складу правопорушення, оскільки невиконання ним вимог щодо забезпечення технічно справного стану автомобіля є виявом необережності, що призвела до порушення правил дорожнього руху.

Посилаючись на малозначність правопорушення, позивач зазначає про необхідність застосування до нього попередження.

Разом з тим, санкція ч. 2 ст. 122 КУпАП не передбачає такого виду адміністративного стягнення, як попередження.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Частиною 2 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян: 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням наведених вище правових норм, до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративні правопорушення.

Складаючи постанову про накладення адміністративного стягнення відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 11, 104, 160-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06.03.2017 року.

Суддя А.В. Помогаєв