Справа № 738/2220/16-а
Суддя: Сова Т. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/2220/16-а
№ провадження 2-а/738/6/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Менський районний суд
Чернігівської області

в складі:
головуючого - судді Сова Т.Г.
при секретарі Бреус Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Менському районному суді Чернігівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Менському районі про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до Менського районного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Менському районі про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивував тим, що з 29 жовтня 1984 року по 15 листопада 1986 року він проходив дійсну строкову службу у складі в/ч НОМЕР_1 у зоні відчуження в період з 06 червня 1986 року по 30 серпня 1986 року, приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При досягненні 50 річного віку, позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області з письмовою заявою про призначення пенсії, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для підтвердження надав відповідні документи. Проте в призначенні пенсії було відмовлено. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, а тому для захисту своїх прав звернувся до суду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали суду заяву, в якій просять справу розглянути без їх участі та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд у справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заперечення проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надав документів, що підтверджують його право на дану пенсію, тому такого права він не має, в зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин справу можливо розглянути без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно ст. 2 КАС України, завданнями адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно частини 4 статті 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Стаття 8 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визнають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як слідує із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правовірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забез?печення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати пра?цездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також; у старості та в інших випадках, передба?чених законом.

Згідно до п.1 та п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на вищезазначені норми Закону, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, на 10 років.

Отже, обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є робота ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження протягом певного часу.

Відповідно до положень підпункту «г» пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком з урахуванням положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаються, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії.

Відповідно до п. 2 ст. 14 Закону, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеними до 2 категорії, є особи, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 01.07.1986 р. - незалежно від кількості робочих днів; - з 01.07.1986 р. по 31.12.1986 р. - не менше 5 календарних днів; - у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 р. із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Із довідки № 4/12 від 14 січня 1993 року, виданої Менським військовим комісаріатом слідує, ОСОБА_1 в період з 29 жовтня 1984 року по 15 листопада 1986 року проходив дійсну військову строкову служб у складі в/ч у зоні відчуження в період з 06 червня 1986 року по 30 вересня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд, вважає, що посилання представника відповідача на законність відмови позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є незаконним та необґрунтованим, тому що згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. В даному випадку це означає, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право що право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Крім цього, період роботи позивача на Чорнобильській АЕС підтверджено довідкою № 4/12 Менського районного військового комісаріату від 14.01.1993 року та Архівною довідкою Міністерства оборони України Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 8, 16, 50, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 13, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист грома?дян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 26 Закону України «Про загальнообо?в`язкове державне пенсійне страхування», ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 4, 6, 7, 17, 18, ч.2 ст. 19, 71, 104, 105, 106 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Менському районі про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області в частині відмови в призначенні державної пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років незаконними.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державну пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня звернення за призначенням пенсії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.Г. Сова