Справа № 813/2859/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 р. № 876/10092/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

представник позивача - Вовчака А.В.,

представника відповідача - Холявки І.Я..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мобіжук" до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТзОВ "Мобіжук" звернулося з позовом до Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 16.08.2016 року № форми "Р" яким донараховано податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 3046160,50 грн. (у тому числі за основним платежем 2030707,00 грн. та за штрафними санкціями 1015353,50 грн.).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачем не додержано вимог діючого законодавства при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки позивача, документація по взаємовідносинам позивача з ТзОВ "Райнер Груп" (), ТзОВ "Аріал Торг" (), ТзОВ "Авантаж Компані" (), ТзОВ "Гесада Компані" () належним чином не досліджувалася, висновки акту перевірки базуються на припущеннях, доводи податкового органу щодо відсутності реального характеру відповідних операцій не підтверджені жодними належними доказами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області № від 16.08.2016 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що Залізничною ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Мобіжук" (ЄДРПОУ - 37741113) з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТзОВ "Райнер Груп'' (), ТзОВ "Аріал Торг" (), ТзОВ "Авантаж Компані" () за період січень 2016 p., ТзОВ "Гесада Компаній () за період січень - лютий 2016 р, та ТзОВ "Тревіс Груп" () за період березень 2016 p.

08.08.2016 року за результатами перевірки податковим органом складено акт №1370/13-03-14-05/37741113 (т.1 а.с.11-23), яким встановлено порушення позивачем вимог п.189.1 ст.189; п. 198.5 ст.198 ПК України, а саме: ТзОВ „Мобіжук" занижено податок на додану вартість, що підлягав сплаті в бюджет в сумі 2 030 707,00 грн., в тому числі за січень 2016р. на суму 1887898,00грн., та лютий 2016 року на суму 142 809,00 грн.. Вказане порушення полягало у неправомірному включенні ТзОВ "Мобіжук" до складу витрат, що враховуються при визначенні бази оподаткування, загальних сум витрат понесених в рамках фінансово-господарських правовідносин з ТзОВ "Райнер Груп" (), ТзОВ "Аріал Торг" (), ТзОВ "Авантаж Компані" (), ТзОВ "Гесада Компаній () з поставки товару.

На підставі зазначеного акту, апелянтом прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 16.08.2016 р. про збільшення позивачу грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 3046060,50 грн. (2030707 грн. основний платіж, 1015353,5 грн. штрафна санкція) (т.1 а.с.24).

Колегія суддів перевіривши наявні у матеріалах справи докази вважає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення було протиправним та підлягало скасуванню судом першої інстанції зважаючи на наступне.

Як встановлено і вбачається з матеріалів справи, позивач має в оренді офісні та складські приміщення за адресою м. Львів вул. Кульпарківська, 59, що підтверджується договорами оренди та актами приймання передачі, річний валовий оборот позивача становить 60-70 млн. гривень, в товаристві працює 260 працівників, які задіяні в гуртовій та роздрібній реалізації ІТ продукції в восьми торгових представництвах по різних областях України(т.1 а.с.68-77).

Позивачем було укладено договори купівлі з ПАТ "Київстар" №69 від 01.02.2015 року, з ПрАО "МТС Україна" №87 від 26 07.2012р., з ТзОВ "Астеліт" договір від 01.07.2012 року (т.1 а.с.137-140, 141-146, 147-153), відповідно до яких позивачем були придбані стартові пакети, стретч-картки та обладнання для доступу в мережу Інтернет, а згідно видаткових накладних: мобільні телефони, смарфони та аксесуари, які були придбані у іноземного підприємства "Логін",ТзОВ "Торгівельна мережа "Технікс Трейдинг", ТзОВ "Кенексі", ТзОВ "Самсунг Електронікс" та інших виробників та реалі заторів (т.1 а.с.154-250, т.2 а.с.1-74).

У подальшому мобільні телефони, аксесуари до них та продукцію операторів мобільного зв'язку позивачем було реалізовано: ТзОВ "Тревіс Груп" згідно договору №04.04/16-1 від 31.03.2016р. (т.1 а.с.81-83), що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними (т.1 а.с.84-85), довіреністю від покупця на отримання матеріальних цінностей (т.1 а.с.86), актом звірки взаєморозрахунків (т.1 а.с.87). Оплата за проданий товар отримана на рахунок у банківській установі, що підтверджується випискою банку (т.1 а.с.121-136); ТзОВ "Аріал Торг" згідно договору №03.12/15 від 02.12.2015р.(т.1а.с.88-100), що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними (т.1 а.с.101-103), довіреністю від покупця на отримання матеріальних цінностей (т.2 а.с.95). Оплата за проданий товар отримана на рахунок у банківській установі, що підтверджується випискою банку (т.1 а.с.121-136); ТзОВ "Райнер Груп" згідно договору від 09.11.2015р.(т.1 а.с.104-105), що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними (т.1 а.с.106-108), довіреністю від покупця на отримання матеріальних цінностей (т.2 а.с.96). Оплата за проданий товар отримана на рахунок у банківській установі, що підтверджується випискою банку (т.1 а.с.121-136); ТзОВ "Авантаж Компані" згідно договору №01.12/15 від 01.12.2015р. (т.1 а.с.109-111), що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними (т.1 а.с.113-114), довіреністю від покупця на отримання матеріальних цінностей (т.1 а.с.112),. Оплата за проданий товар отримана на рахунок у банківській установі, що підтверджується випискою банку (т.1 а.с.121-136); ТзОВ "Гесада Компані" згідно договору №02.12/15 від 02.12.2015р. (т.1 а.с.115-118), що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними (т.1 а.с.119-121), довіреністю від покупця на отримання матеріальних цінностей (т.1 а.с.118), актом звірки взаєморозрахунків (т.1 а.с.87). Оплата за проданий товар отримана на рахунок у банківській установі, що підтверджується випискою банку (т.1 а.с.121-136).

Відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Частиною 5 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Водночас, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не можуть підлягати включенню до складу витрат платника податків (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає зокрема у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

При цьому, згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів чи послуг, які не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст.201 цього Кодексу).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, факт придбання позивачем товару та використання його у власній господарській діяльності шляхом продажу та отримання від цього економічної вигоди підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що були складені відповідно до вимог чинного законодавства та містять усі необхідні реквізити.

Облік товарів в ТзОВ «Мобіжук» проводився за допомогою комп'ютерної програми «1С», прихід та відпуск товарів здійснюється бухгалтером, завідувачем складу по відповідальному дорученню на отримання товарно-матеріальних цінностей, встановлено цифрові коди доступу до системи матеріально відповідальних осіб товариства, що виключає сторонній доступ і будь-які маніпуляції з облікованими товарами.

Поряд з цим, за умовами укладених позивачем з контрагентами договорів купівлі-продажу, позивач не поставляв і не зобов'язувався поставляти товар покупцям своїм чи орендованим автотранспортом. За умовами договорів, покупці самі отримували товар на складі позивача і всі дії по навантаженню, розвантаженню, перевезенню здійснювали особисто, адже ІТ товари (стартові пакети, стретч-картки, мобільні телефони, смартфони та аксесуари до них) є доволі малогабаритними та мізерними за вагою.

Викладене свідчить про те, що за чітко з'ясованими обставинами справи та зібраними документальними доказами, позивач не винаймав автотранспорту та не був перевізником, а тому не оформляв товарно-транспортних накладних на придбаний у нього товар.

На час здійснення спірних господарських операцій з ТзОВ "Райнер Груп", ТОВ "Аріал Торг", ТОВ "Авантаж Компані", ТзОВ "Гесада Компаній" були зареєстровані в установленому законом порядку, відповідали ознакам та поняттю юридичної особи і виступали правоздатними учасниками господарського обороту (т.1 а.с.40-52).

При цьому слід зазначити, що позивач не може нести відповідальність за не сплату податків своїми контрагентами та належне ведення ними податкового обліку, або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, як і не може нести відповідальність за будь-які сумнівні дії контрагента, а тим більше за дії похідних контрагентів.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним.

Однак, зазначені факти під час розгляду справи судом встановлено не було, як і не було апелянтом надано жодних доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договорів вимог, передбачених ч.1-3;5-6 ст.203 ЦК України, що є виключними підставами для визнання правочинів недійсними. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ввезений позивачем товар було реалізовано іншим контрагентам, а ніж ті, щодо яких у матеріалах справи містяться первинні бухгалтерські документи.

Окрім цього, з 01.01.2011 року набули чинності зміни до ЦК України, за якими ч.1 ст. 203 викладено у новій редакції та доповнено ст. 228 ч.3. За змістом ч. 3 ст. 228 ЦК України та ст. 207 Господарського кодексу України, доводити недійсність правочинів органи державної податкової служби зобов'язані виключно у судовому порядку.

В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсними у встановленому порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України з боку позивача в момент складання наявних податкових накладних.

Отже, вищевикладене свідчить про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а відтак податкове повідомлення-рішення Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 16.08.2016 року за № форми "Р" слід було визнати протиправним та скасувати, що і зробив окружний суд під час розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі №813/2859/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 03.03.2017 року