Справа № 802/1211/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1211/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

01 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: Бойка С.В.,

представника відповідача: Коновалова В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбуд" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, головним державним ревізором- інспектором відділу перевірок ризикових платників податків управління аудиту Вінницької ОДПІ, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Шляхбуд" по взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ "Авто Еко-Лайн" за липень, жовтень та грудень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №781/1402/03579443 від 18 липня 2016 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Шляхбуд" по взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ "Авто Еко-Лайн" за липень, жовтень та грудень 2014 року (а.с.8-20).

Вказаним актом задокументовано, порушення податкового законодавства, що допущені у своїй діяльності позивачем, а саме: п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "Шляхбуд" занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду до Державного бюджету України на загальну суму 214 217,00 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на загальну суму 51810,00 грн.

Зазначені висновки акту перевірки №781/1402/03579443 від 18.07.2016 року стали підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення № від 01 серпня 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 267771 грн., в тому числі за основним платежем - 214217 грн. та штрафними санкціями - 53554 грн. (а.с.21).

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області не мала підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки надані позивачем документи до перевірки та суду відповідно до вимог пункту 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 є юридично належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту зміни стану майна, зобов'язань і фінансових результатів і, відповідно, реальності проведення даних господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу пункту 201.6. статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

При цьому, пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Колегія суддів звертає увагу на те, що податковим органом не поставлено під сумнів дійсність отриманих позивачем від свого контрагента податкових накладних та правильність заповнення первинних документів.

Тому, податкові накладні від 16 липня 2014 року № 2, від 31 липня 2014 року № 4, від 03 жовтня 2014 року № 2, від 14 жовтня 2014 року № 4, від 26 грудня 2014 року № 7, від 29 грудня 2014 року № 8, від 30 грудня 2014 року № 9, виписані позивачу ТОВ "Авто Еко-Лайн", ТОВ "Шляхбуд" правомірно використано як підстави формування податкового кредиту.

Крім того, згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому нормами частини 2 статті 9 вказаного Закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З акту перевірки встановлено, що підставою для винесення Вінницькою ОДПІ спірного податкового повідомлення-рішення слугувала інформація щодо відсутності у контрагента позивача відомостей про походження товару по ланцюгу постачання.

В спростування висновків контролюючого органу та на підтвердження позовних вимог позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції надано суду для долучення до матеріалів справи копії первинних документів по взаємовідносинам зі своїм контрагентом ТОВ "Авто Еко-Лайн".

При дослідженні отриманих первинних документів судом встановлено, що між ТОВ "Авто Еко-Лайн" та ТОВ "Шляхбуд" укладено договір поставки №09/01-14 від 09 січня 2014 року, відповідно до умов якого, продавець (ТОВ "Авто Еко-Лайн") зобов'язується відповідно до умов даного договору поставляти узгодженими партіями покупцеві (ТОВ "Шляхбуд") нафтопродукти (а.с.48).

На виконання вказаного договору та в підтвердження господарської операції, позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні, рахунки на оплату, товарно-транспорті накладні.

Таким чином, аналіз зазначених документів дозволяє зробити висновок про зміну майнового стану сторін за договором в результаті його виконання та про те, що договір носив реальний характер та може свідчити про факт існування господарської операції, яка стала об'єктом оподаткування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що первинні документи, якими позивач доводить здійснення господарських операцій з ТОВ "Авто Еко-Лайн", оформлені належним чином та містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій ТОВ "Шляхбуд" і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та підтверджують факт їх виконання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Отже, податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Таким чином, податковим органом за відображеними порушеннями у акті перевірки щодо ТОВ "Шляхбуд", встановлені та перевірені взаємовідносини з ТОВ "Авто Еко-Лайн", однак не викладено зміст порушення платником податків фінансово-господарської діяльності у розумінні положень ПК України, як і не були зазначені докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, Податковий кодекс України чи інші законодавчі акти з питань оподаткування не ставлять право позивача на податковий кредит в залежність від дотримання вимог податкового та іншого законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Враховуючи наведене вище, відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення всупереч вимогам податкового законодавства.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є не обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення в силі постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року.

Згідно з частиною 2 статті 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03 березня 2017 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.