Справа № 642/869/16-а
Суддя: Вікторов В. В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/869/16-а
Провадження № 6-а/642/2/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Вікторова В.В.,

при секретарі Лозоватої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 в порядку 267 ч.9 КАСУ про визнання протиправними дій в порядку виконання постанови від 25.10.2016 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Харківський обласний військовий комісаріат та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду міста Харкова, як місцевого адміністративного суду, з заявою про визнання протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_2, на підставі постанови Ленінського районного суду міста Харкова від 25.10.2016 у розмірі 70 відсотків грошового забезпечення, виплати пенсії без доплати яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. за № 355 у розмірі 35% пенсій з 18.08.2015 р., визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття перерахунків пенсії ОСОБА_2 за пенсійною справою № ФХ-97893 та просив визнати незаконним та нечинним з моменту прийняття Перерахунок пенсії з 18.08.2015 р., Перерахунок пенсії з 01.09.2015 р., Перерахунок пенсії з 01.12.2016 р., Перерахунок пенсії з 01.05.2016 р.; зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок розміру пенсії та виплачувати ОСОБА_2 пенсію обчисливши розмір пенсії з 90% грошового забезпечення, нараховувати та виплачувати доплату до пенсії яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. за № 355 у розмірі 35% пенсій; подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області безпідставно під час проведення перерахунку розмір пенсії на виконання постанови суду від 25.10.2016 року розраховувався виходячи з 70% грошового забезпечення, в той час як на момент призначення пенсії позивач мав право та отримував пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення, позивач отримав право та отримував доплату до пенсії яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. за № 355 у розмірі 35% пенсій.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали.

Представник відповідача ГУПФУ в Харківській області в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник третьої особи Харківського обласного військового комісаріату в судове засідання не з'явився, повідомлений судом належним чином, про причину неявки суду не повідомив, що в силу ст. 267 КАС України не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача ГУПФУ в Харківській області, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статі 3 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що 25.10.2016 Ленінським районним судом міста Харкова винесено постанову, якою позов ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області, третя особа Харківській обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов'язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача, що виражається в ухилянні від здійснення перерахунку розміру пенсії позивача, полковника запасу ОСОБА_2, згідно даних, викладених в листі № ФЗ-97893 від 30.04.2009 року про розмір грошового забезпечення для нарахування пенсії, на підставі Постанови КМУ від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок розміру пенсії позивача ОСОБА_2, починаючи з 18.08.2015 з використанням даних Харківського обласного військового комісаріату про розмір фактичного грошового забезпечення, станом на 01.01.2008 за посадою начальника авіації - заступника командуючого армії, встановленого у відповідності до Постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», згідно довідки Харківського обласного військового комісаріату в головне управління пенсійного фонду України в Харківській області № ФХ-97893 від 30.04.2009.

Постановою колегії Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, додаткову постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 по справі № 642/896/16-а залишено без змін.

Таким чином додаткова постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 по справі № 642/896/16-а набула законної сили 14.12.2016.

Відповідно до ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виходячи з положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України визначено спеціальний спосіб судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, на виконання додаткової постанови Ленінського районного суду міста Харкова від 25.10.2016, проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з врахуванням грошового забезпечення згідно довідки Харківського обласного військового комісаріату від 30.04.2009 р. № ФХ-97893, розрахунок проведено в розмірі 70% грошового забезпечення на підставі чинного законодавства на момент перерахунку пенсії, при обчисленні розміру пенсії доплата до пенсії яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. за № 355 у розмірі 35% пенсій не нарахована.

Підставою звернення представника заявника ОСОБА_1 до адміністративного суду в порядку ч.9 ст.267 КАС України стало невиконання головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист гарантоване Конституцією України та спеціальним законодавством, яким є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Виходячи з мотивувальної частини постанови суду, судом встановлено, що позивач з травня 1991 року отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», перебуває на обліку в ГУПФУ Харківській області в розмірі 90 % грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії за вислугу років визначено частиною другою статті 13 Закону № 2262-XII.

Редакція частини другої зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті. У певний час існували положення статті, за якими максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 90, потім 80, потім 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно ст. 13 Закону № 2262-XII пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; (Пункт "а" частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.94).

Відповідно ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-XII в редакції від 08.06.2014 максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

У зазначеній редакції положення Закону № 2262-XII були застосовані відповідачем при обчисленні розміру пенсії позивачу при її перерахунку.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції, що діяла на дату призначення позивачу пенсії та подальших перерахунках, загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Право на пенсію у громадянина виникає не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Виходячи з наведеного та враховуючи той факт, що перерахунок пенсії ОСОБА_2 здійснювався на виконання постанови суду, якою відновлено порушене право пенсіонера на пенсію в більшому розмірі ніж призначена, тому застосування відповідачем при перерахунку пенсії положень ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, яка була чинна на час перерахунку пенсії позивачу на виконання постанови суду - 09.11.2016 року, суперечить нормам чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягає розмір пенсії, встановлений ст.13 Закону № 2262-XII в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, відповідно до якого розмір пенсії позивача повинен становити 90% сум грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 р. за № 355 встановлено з 1 липня 2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 11% пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21, 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 р. до 23 % та 1 січня 2013р. до 35 %.

Як вбачається з перерахунків пенсії за пенсійною справою № ФХ97893 на виконання постанови КМУ від 23 квітня 2012 р. за № 355 позивачу з 1 січня 2013 р. було проведено перерахунок пенсії, та встановлено основний вид пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення та доплата у розмірі 35 % пенсії.

Але при перерахунку пенсії позивачу на виконання постанови суду від 25.10.2016 р. ГУПФУ в Харківській області не врахувало попередні перерахунки пенсії та не врахувало при обчисленні нового розміру пенсії доплату яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. № 355 у розмірі 35% пенсій, обчислену відповідно до статей 13, 21, 36 Закону № 2262-12.

Суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Суд враховує право позицію Верховного Суду України яка висловлена у постанові від 06.02.2012 р. (справа № 21-322а11) та у постанові від 10.12.2013 р. (справа № 21-420а13).

Відповідно до ч.1, 2ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів відсутності підстав для виплати позивачу доплати яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. № 355 у розмірі 35% пенсій.

Враховуючи наведене у ГУПФУ в Харківській області не має підстав припиняти нараховувати та виплачувати позивачу доплату яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. № 355 у розмірі 35% пенсій, обчислену відповідно до статей 13, 21, 36 Закону № 2262-12 в зв'язку з чим є незаконними з моменту прийняття Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 18.08.2015 р. від 10.11.2016 р., Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.09.2015 р. від 10.11.2016 р., Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2016 р. від 10.11.2016 р., Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2016 р. від 10.11.2016 р.

Виходячи із способів захисту порушеного права, визначених ч.3 ст.105 КАС України, суд, встановивши наявність протиправної поведінки відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, має зобов'язати їх до правової поведінки, шляхом покладення певного обов'язку - здійснити нарахування та виплатити недоплачених сум допомоги, встановлених базовим законом, з урахуванням здійснених виплат.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Отже, для забезпечення цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Зокрема, про це прямо зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України».

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що невиконання остаточного рішення суду, що набрало законної сили, порушує гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.

Щодо вимоги позивача в частині зобов'язання головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області як субєкта владних повноважень подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд Україниза значив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення також підлягає задоволенню.

Суд приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 про здійснення судового контролю в порядку ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області під час виконання постанови Ленінського районного суду міста Харкова від 25.10.2016 по справі № 642/869/16-а є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись 162, 163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 в порядку 267 ч.9 КАСУ про визнання протиправними дій в порядку виконання постанови від 25.10.2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Харківський обласний військовий комісаріат та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії (бездіяльність) головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 по справі № 642/869/16-а яка полягає у не здійсненні належного перерахунку розміру пенсії ОСОБА_2 на виконання постанови Ленінського районного суду від 25.10.2016 по справі № 642/869/16-а, зменшення розміру пенсії позивачу з 90 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення, нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 пенсії без доплати яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. за № 355 у розмірі 35% пенсій.

Визнати незаконним та нечинним з моменту прийняття Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 18.08.2015 р. за пенсійною справою № ФХ-97893 від 10.11.2016 р., Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.09.2015 р. за пенсійною справою № ФХ-97893 від 10.11.2016 р., Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2016 р. за пенсійною справою № ФХ-97893 від 10.11.2016 р., Перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2016 р. за пенсійною справою № ФХ-97893 від 10.11.2016 р.

Зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок розміру пенсії та виплачувати ОСОБА_2 пенсію обчисливши розмір пенсії з 90% грошового забезпечення, нараховувати та виплачувати доплату до пенсії яка передбачена постановою КМУ від 23 квітня 2012 р. за № 355 у розмірі 35% пенсій; подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Держпром, 3 під'їзд, 2 поверх, м. Харків, ) судовий збір за розгляд заяви в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. на користь Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Вікторов