Справа № 332/1825/16-а
Суддя: Андрюшина Л. А.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1825/16-а
Провадження №2-а/332/81/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2016 Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Андрюшиної Л.А.

за участю секретаря Ковтуна В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та з обов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій відповідача щодо відмови у виплаті їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 10.10.2013р. неправомірними та зобов'язання відповідача виплатити вказану грошову допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2015р. у справі №332/4730/15-а, УПФУ в Заводському районі м.Запоріжжя зобов'язано здійснити перерахунок та виплату їй пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком з 10.10.2013 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Постанова суду відповідачем виконана. Крім того, їй відомо, що відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Але, на своє письмове звернення до УПФУ з питання виплати їй зазначеної грошової допомоги, вона отримала відповідь від 18.05.2016р. за № 71/Я-8, в якій відповідач вважає призначення пенсії за віком 10.10.2013 року не первинним зверненням за призначенням пенсії, оскільки у 2007 році їй було призначено пенсію за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Однак, відповідно до її заяви виплата цього виду пенсії їй не здійснювалася , а тому фактично у 2013 році пенсія віком їй була призначена вперше, у зв»язку з чим вона вважає протиправною відмову відповідача у виплаті їй одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком і вважає свої вимоги в цій частині законними та обґрунтованими, оскільки вона досягла пенсійного віку встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на день призначення пенсії працювала в закладі державної форми власності на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності з пунктами. «е»-«ж» ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Виходячи з норми цього пункту Закону, грошова допомога виплачується у разі первинного призначення пенсії, який їй був призначений 10.10.2013 року, а тому просить суд визнати діїУПФУ в Заводському районі м.Запоріжжя щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти розмірів місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 10.10.2013р. неправомірними та зобов'язати відповідача виплатити вказану грошову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та в установленому законом порядку. Суду надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та в установленому законом порядку. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника, а також надані письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідач позовні вимоги не визнає(а.с.19,20).

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Згідно ст. 52, п. «е» ст. 55 вищевказаного Закону, в редакції чинній на час звернення позивача ОСОБА_1 за призначенням пенсії за вислугу років з 01.11.2007 року, право на пенсію за вислугу років мали працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З трудової книжки, наданої позивачем, вбачається, що 31.10.2007 року ОСОБА_1 звільнилася за власним бажанням з посади лікаря-педіатра Центральної лікарні № 4 по Заводському району. 19.11.2007 року знову була прийнята на роботу до КУ «Центральна клінічна лікарня № 4 Заводського району»м. Запоріжжя лікарем-педіатром та працює по теперішній час. Приймаючи до уваги, що позивач після 19.11.2007 року продовжувала працювати та працює по теперішній час, стаж її роботи як працівника охорони здоров»я складає більше ніж 30 років, який достатній для призначення пенсії за вислугу років, що підтверджується записами у її трудовій книжці.

Відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за віком, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків -35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначені пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позивач звернулась до УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя з заявою про виплату вище вказаної грошової допомоги, але їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком. Свою відмову відповідач мотивував тим, що в даному випадку відсутні підстави застосування п. 7-1 розділу ХV«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно з яким особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виходячи з норм цього пункту закону, грошова допомога виплачується на разі первинного призначення пенсії, оскільки пенсія за віком ОСОБА_1 не первинна, грошова допомога їй не нарахована, про що відповідачем було повідомлена позивача листом № 71/Я-8 від 18.05.2016р.(а.с.10-11).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров»я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до п. 11 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1( в редакції, чинній на час звернення позивача з питання призначення пенсії за вислугу років), пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2015р., яка набрала законної сили 28.01.2016 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та визнані протиправними дії УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначені пенсії ОСОБА_1 із застосуванням середньої заробітної плати для призначення пенсії за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком. УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати(доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхову внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком з 10.10.2013 року згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. Із змісту вказаної постанови вбачається, що відповідно до наданої позивачці довідки, виплата пенсії за вислугу років їй не здійснювалася, так як позивач відмовилася від виплати пенсії та почала працювати далі на посаді працівника охорони здоров»я з 19.11.2007 року. Отже, враховуючи той факт, що позивачка жодним із видів загально передбаченої пенсії не користувалася раніше, суд встановив, що право на пенсію за віком виникло у позивача вперше 10.10.2013 року, а не відбувся перехід з одного виду пенсії на інший(а.с.5-9).

Положеннями ч.1 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вище вказаною постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя у справі №332/4703/15-а від 19 листопада 2015 року, яка набула законної сили 28.01.2016 року, встановлено, що право на пенсію у позивача ОСОБА_1 виникло вперше 10.10.2013 року, а тому пенсія за віком для неї є первинною та вона до її призначення не отримувала будь-яку іншу пенсію. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 має відповідні, передбачені законодавством підстави вимагати призначення та виплату їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій .

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що в процесі судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність своїх дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти розмірів місячних пенсій станом 10.10.2013 року - на день призначення пенсії за віком.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 10.10.2013 року.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 10.10.2013 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Андрюшина Л.А.