Справа № 820/15649/14
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 р. № 820/15649/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Андрієць М.О.,

представника позивача - Білоконь О.Ю.,

представника відповідача - Черніченко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів № від 29.08.2014 про сплату 7230371, 00 грн податку на прибуток і штрафних (фінансових) санкцій 1807592,75 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів № від 29.08.2014 про сплату 1298614,00 грн. податку на додану вартість, в частині нарахованого грошового зобов'язання до сплати 1270207 грн і штрафних (фінансових) санкцій 649307,00 грн в частині нарахування до сплати 635103,50 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2014, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.0.2015 позовні вимоги задоволено, спірні податкові повідомлення-рішення скасовані. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.06.2015 р. судові рішення попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав неповного дослідження та встановлення всіх обставин по справі для правильного вирішення спору, зокрема судами не досліджувалось питання реальної можливості здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Внаслідок повторного розгляду справи, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2015 позов задоволено, скасовано податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів № від 29.08.2014 та № від 29.08.2014.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015 скасовано в частині виходу за межі позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" та скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів № від 29.08.2014 в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 42610,50 грн, в т.ч. 28407,00 грн за основним платежем та 14203,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2016 касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2015 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень - прийнято до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Як встановлено судом, товариство з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" зареєстроване Харківською районною державною адміністрацією Харківської області 05.03.2013, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ № 845954 та перебуває на обліку як платник податків та зборів в Спеціалізованій ДПІ.

Фахівцями відповідача проведено документальну планову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013, за наслідками якої складено акт № 242/28-09-39-01-03/37682336 від 14.08.2014.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено:

- порушення п.п. 135.1, п. 135.2, пп. 135.4.1 п. 135.4, пп. 135.5.4, пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п.137.1, п. 137.16 ст. 137, п. 153.5 ст. 153, пп.138.1. п. 138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст. 138, Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток на суму 7230371,00грн;

- порушення пп. 192.1.1, пп.192.1.2, п.192.1, п. 192.3 п.192.3, п. 198.1, п.198.2 п. 198.3, п. 198. 6 ст. 198, п.201.1, п.201.4, п. 201.6, п.201.7, п.201.8, п.201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого підприємством занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 1298614,00 грн;

- порушення п. 239 ст. 239 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено порушення розрахунку за першу реєстрацію транспортних засобів за 2012 рік по терміну подання до 30.07.2012, фактично розрахунок надано 25.09.2012

На підставі зазначених висновків контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.08.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 9037963,75грн та податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.08.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1947921,00 грн.

Судом встановлено, що підставою для встановлення вказаних висновків та винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем з ТОВ "Продмаркет 2012", ТОВ "Неопродтрейдинг", ТОВ "ТВ Транс", ТОВ "Дельта КЛ", ТОВ "Діамалс ЛТД", ТОВ "Торговий дім "Стироплен", ТОВ "Алкест груп", ТОВ "Престиж строй 2012", ТОВ "ПК Унітек", ТОВ "Епро-Дівайс", ТОВ "Тру Кам".

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "КТ Україна", у перевіряємий період мало господарські відносини із ТОВ "Продмаркет 2012", ТОВ "Неопродтрейдинг", ТОВ "ТВ Транс", ТОВ "Дельта КЛ", ТОВ "Діамалс ЛТД", ТОВ "Торговий дім "Стироплен", ТОВ "Алкест груп", ТОВ "Престиж строй 2012", ТОВ "ПК Унітек", ТОВ "Епро-Дівайс", ТОВ "Тру Кам".

Так, судом встановлено, що між ТОВ "КТ Україна" та ТОВ "Продмаркет 2012" укладено договір купівлі-продажу № 15/15 від 15.05.2013, відповідно до умов п.1.1 якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Продмаркет 2012" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т. 3 а.с 125, 140-143, 152, 167-169, 176-177, 189-191, 200-202, 206, 213, 217), що були також відображені бухгалтерською проводкою Дт 311Кт361, що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 Договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору, позивач надав до суду відповідні видаткові (т. 3 а.с. 123, 129, 138-139, 147-148, 151, 157-158, 161, 165-166, 172, 175, 181, 186-187, 194, 198-199, 205, 210-211та податкові накладні (т.3 а.с. 122, 126-128, 130-137, 144-146, 149, 153-156, 159-160, 162-164, 170-171, 173-174, 178-180, 182-185, 192-193, 195-197, 203-204, 207-209, 214-216, а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т.3 а.с 124, 188, 212).

Як вбачається з матеріалів справи, видача товару покупцеві проводилась зі складу Продавця, який перебуває у платному користуванні ТОВ "КТ Україна" (продавець) на підставі договору оренди № 06/01/12 від 01.01.2012 та договору суборенди нежитлового приміщення № 03/01/12 від 01.01.2012, реальність виконання яких підтверджується наданими позивачем відповідними актами прийому-передачі нежитлових приміщень. Вказані обставини підтверджуються контролюючим органом в акті перевірки (т. 1, а.с 34) та водночас суперечить висновку перевіряючого про відсутність у позивача складських приміщень ( т.1. а.с. 79).

Також, між ТОВ "Продмаркет 2012" (продавець) та ТОВ "КТ Україна" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1/06/13 від 03.06.2013, відповідно до умов якого ТОВ "Продмаркет 2012" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "КТ Україна" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т.3 а.с 13-27), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору, позивач надав до суду відповідні видаткові (т.2 а.с. 162-165, 171-207, 219-227, 239-246, т. 3 а.с. 28-40, 58-69, 85-92, 103-108) та податкові накладні (т.2 а.с 168-170, 210-218, 230-238, т. 3 а.с. 1-12, 43-57, 72-84, 95-102, 111-119) ТТН (т.2 а.с. 166-167, 208-209, 228-229, 247-248. т.3 а.с. 41-42, 70-71, 93-94, 109-110), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т.3 а.с 124, 188, 212).

Посилання відповідача на не надання підприємством під час перевірки податковому органу документів, є недоцільним, оскільки таке право, а не обов'язок, виникає у платника податку, коли посадова особа контролючого органу, яка здійснює перевірку відмовляється від врахування документів, наданих платником податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "КТ Україна" (Продавець) та ТОВ "Неопромтрейдинг" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 12/13 від 24.01.2013, відповідно до умов п.1.1. якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Неопромтрейдинг" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується податковим органом, розрахунок по договору № 12/13 від 24.01.2013 проведено шляхом взаємозаліку, відповідно до договору відступлення права вимоги № 1/13 від 25.02.2013, відповідно до умов якого ТОВ "КТ України" (Первісний кредитор)та приватне підприємство "Сузір'я Альпіон" (новий кредитор), на підставі глави 47 Цивільного кодексу України з метою уступки права вимоги за Договором купівлі-продажу №12/13 від 24.01.2013, укладеним між Первісним Кредитором і Товариством з обмеженою відповідальністю "Неопромтрейдинг" (боржником).

Згідно п.1 договору № 1/13 від 25.02.2013, первісний кредитор уступає новому кредитору дійсні вимоги, зазначені у п. 2 вказаного договору № 1/13 від 25.02.2013, а новий кредитор стає кредитором за вказаним договором № 12/13 від 24.01.2013.

Дійсність права вимоги, що передається за договором № 1/13 від 25.02.2013року засвідчується видатковими накладними. (п.4 договору).

Також, між ТОВ "Енергострой" (новий боржник), ТОВ "Неопромтрейдинг" (первісний боржник) та ТОВ "КТ Україна" (кредитор), укладено договір про переведення боргу № 1/07/13 від 02.07.2013, який регулює відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із договору купівлі-продажу №12/13 від 24.01.2013, укладеного між первісним боржником та кредитором .

Відповідно до п. 1 договору № 1/07/13 від 02.07.2013, первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 1177100 грн 00 коп., що виник на підставі п. 6.1 договору №12/13 від 24.01.2013.

На підтвердження реальності виконання договору №12/13 від 24.01.2013, позивачем долучені до матеріалів справи відповідні податкові (т.4 а.с. 2-3, 5-6, 10-12, 14-15, 17-19, 21-28, 33-35, 37-39), видаткові накладні (т.4 а.с. 4, 7, 13, 16, 20, 29, 36, 40), а також довіреності на отримання ТМЦ (т. 4 а.с. 8, 32, 41).

Також, із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Дельта КЛ" укладено договір купівлі-продажу № 51/13 від 11.03.2013, відповідно до умов п.1.1. якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Дельта КЛ" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується контролюючим органом, розрахунок по договору № 51/13 від 11.03.2013 проведено шляхом взаємозаліку, відповідно до договору відступлення права вимоги № 3/13 від 18.03.2013, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" (первісний кредитор) та ТОВ "Аквіта ЛТД Юніуон" (новий кредитор), на підставі глави 47 Цивільного кодексу України з метою уступки права вимоги за договором купівлі-продажу № 51/13 від 11.03.2013, укладеним між первісним кредитором і ТОВ "Дельта КЛ" (боржником).

Згідно п.1 договору № 3/13 від 18.03.2013, первісний кредитор уступає новому кредитору дійсні вимоги, зазначені у п. 2 вказаного договору, а новий кредитор стає кредитором за вказаним Договором № 51/13 від 11.03.2013.

Дійсність права вимоги, що передається за договором № 3/13 від 18.03.2013 засвідчується видатковими накладними (п.4 договору).

На підтвердження реальності виконання договору № 51/13 від 11.03.2013, позивачем долучені до матеріалів справи відповідні податкові (т. 4 а.с. 189-192, 196-201, 205-208), видаткові накладні ( т.4 а.с. 186-187, 193-195, 202-203), а також довіреності на отримання ТМЦ (т. 4 а.с. 188, 204).

Судом також встановлено, що між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Дівмас ЛТД" укладено договір купівлі-продажу № 212/13 від 13.08.2013, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Дімас ЛТД" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.(п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т.4 а.с.220, 225, 234), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 212/13 від 13.08.2013, позивач надав до суду відповідні видаткові (т.4 а.с. 213, 218, 223, 228, 232) та податкові накладні (т.4 а.с. 211-212, 216-217, 221-222, 226, 230-231), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т.4 а.с. 214-215, 219, 224, 229, 233).

Судом встановлено, що між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Будівельний центр "Спектр" укладено договір купівлі-продажу № 235/13 від 11.09.2013, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" зобов`язується передати у власність ТОВ "Будівельний центр "Спектр" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.(п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т. 4, а.с. 249, т.5 а.с. 12, 17-18, 35, 40, 45, 55, 62, 66, 74), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 235/13 від 11.09.2013, позивач надав до суду відповідні видаткові (т. 4 а.с. 237-238, 243-244, т. 5 а.с. 1-2, 8, 13, 23, 25, 27, 31, 36, 41, 46, 51, 56, 63, 67, 71) та податкові накладні (т.4. а.с 240-242, 246-248, т. 5 а.с. 4-7, 10-11, 15-16, 19-22, 29-30, 33-34, 37-39, 43-44, 48-50, 53-54, 59-61, 64-65, 69-70, 72-73), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т.4 а.с. 239, 245, т. 5, а.с. 3, 9, 14, 24, 26, 28, 32, 42, 47, 52, 57-58, 68).

Крім того, між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Торговий дім "Стироплен" укладено договір купівлі-продажу № 840/12 від 25.09.2012, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Торговий дім "Стироплен". (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т. 5 а.с. 86, 95, 101, 110), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених Договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 840/12 від 25.09.2012року, позивач надав до суду відповідні видаткові (т.5 а.с. 79, 84, 89, 93, 99, 104, 108) та податкові накладні (т. 5 а.с. 77-78, 81-83, 87-88, 91-92, 96-98, 102-103, 106-107), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т.5 а.с. 80, 85, 90, 94, 100, 105, 109).

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Алкест груп" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 839/12 від 25.09.2012, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" зобов`язується передати у власність покупця товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т. 5 а.с. 119, 124), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 839/12 від 25.09.2012, позивач надав до суду відповідні видаткові (т. 5 а.с. 116-117, 122) та податкові накладні (т. 5 а.с. 113-115, 120-121), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т. 5 а.с. 118, 123).

Також, між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Престиж строй 2012" укладено договір купівлі-продажу № 776/12 від 02.08.2012, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Престиж строй 2012" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т. 5 а.с. 132, 141-142, 153,161-163, 173-176, 182-183, 188, 197-200, 208, 213-214), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 776/12 від 02.08.2012, позивач надав до суду відповідні видаткові (т. 5 а.с. 130, 136, 140, 147-148, 152, 157, 160, 166, 169, 172, 180, 187, 192, 196, 203, 206, 211) та податкові накладні (т.5 а.с. 127-129, 133-135, 137-139, 143-146, 150-151, 154-156, 158-159, 164-165, 167-168, 170-171, 177-179, 184-186, 189-191, 193-195, 201-202, 204-205, 209-210), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т.5. а.с. 131, 149, 181, 207, 212).

Судом встановлено, що між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Тру Кам" укладено договір купівлі-продажу № 50/13 від 11.03.2013, відповідно до якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Тру Кам" (покупець) товар (партію товару), а Покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується контролюючим органом, розрахунок по договору № 50/13 від 11.03.2013 проведено шляхом взаємозаліку, відповідно до договору відступлення права вимоги № 4/13 від 25.03.2013, умовами якого передбачено, що ТОВ "КТ Україна" (первісний кредитор) та ТОВ "Д.Т.Р. Трейд Нова" (новий кредитор), на підставі глави 47 Цивільного кодексу України з метою уступки права вимоги за договором купівлі-продажу № 50/13 від 11.03.2013, укладеним між первісним кредитором і ТОВ "Тру Кам" (боржником).

Згідно п.1 договору № 4/13 від 25.03.2013, первісний кредитор уступає новому кредитору дійсні вимоги, зазначені у п. 2 вказаного договору, а новий кредитор стає кредитором за вказаним договором № 50/13 від 11.03.2013.

Дійсність права вимоги, що передається за договором № 3/13 від 18.03.2013 засвідчується видатковими накладними (п.4 договору).

На підтвердження реальності виконання договору № 50/13 від 11.03.2013, позивачем долучені до матеріалів справи відповідні податкові (т. 6 а.с. 245в-247а), видаткові накладні (т. 6 а.с. 245-245а, 248-249), а також довіреності на отримання ТМЦ (т. 6 а.с. 245б, 250) .

Відповідно до матеріалів справи, 15.05.2013 між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "ПК Унітек" укладено договір купівлі-продажу № 123/13 від 15.05.2013, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "ПК Унітек" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця(п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення ( т. 5 а.с. 220, 231, 236-237, т.6 а.с. 17, 27, 37, 45, 57, 50), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 123/13 від 15.05.2013, позивач надав до суду відповідні видаткові (т. 5 а.с.219, 223, 229, т.6 а.с. 5-6, 14-16, 22-23, 26, 31, 35, 40, 43, 48-49, 53, 56) та податкові накладні (т. 5 а.с. 217-218, 211-222, 224-228, 232-235, т. 6 а.с. 1-4, 8-13, 18-21, 24-25, 28-30, 32-34, 36, 38-39, 41-42, 46-47, 51-52, 54-55), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т. 5 а.с. 230, т. 6 а.с. 36, 44).

Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "КТ Україна" (продавець) та ТОВ "Епро -Дівайс"укладено договір купівлі-продажу № 806/12 від 27.08.2012, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "Епро - Дівайс" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця (п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення ( т. 6 а.с. 66, 72, 82, 87, 95-96, 103, 107-108, 113, 117, 122-123, 127, 129, 136-137, 141, 144, 148, 157-159, 166, 177, 187, 191, 197-198, 204-205, 209, 213, 218, 226, 230в, 232б-232в, 234, 236, 237, 240-240а, 241-241б, 243а244), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 806/12 від 27.08.2012, позивач надав до суду відповідні видаткові (т.6 а.с. 60-61, 67, 69, 73, 78, 83, 88, 92, 97, 100, 104, 109, 114, 124, 130-131, 146, 149, 154, 160-16, 167-168, 173, 180-182. 188, 192-193, 199, 206, 210, 214, 219-220, 227-228, 231-231а, 233, 234а-234б, 236а, 237а, 238б- 238в, 241в-242а) та податкові накладні (т.6 а.с. 63-64, 68, 70-71, 75-77, 79-81, 85-86, 90-91, 93-94, 98-99, 102, 105-106, 111-112, 115-116, 118, 120-121, 125-126, 132-135, 138-140, 142-143, 145, 151-153, 155-156, 162-165, 169-172, 174-176, 178-179, 183-186, 189-190, 194-196, 201-203, 207-208, 211-212, 216-217, 221-225, 229-230б, 231б-232а, 233б-233в, 235235в, 236б-236в, 237в-238а, 239-239в, 240б-240в, 242б-243), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т.6 а.с. 62, 74, 84, 89, 101, 110, 119, 147, 150, 200, 215, 233а, 234в, 237б).

Також, між позивачем (продавець) та ТОВ "ТВ Транс" укладено договір купівлі-продажу № 774/12 від 31.07.2012, відповідно до умов якого ТОВ "КТ Україна" (продавець) зобов`язується передати у власність ТОВ "ТВ Транс" (покупець) товар (партію товару), а покупець в порядку і на умовах договору зобов`язується прийняти і оплатити товар. Загальна кількість товару, що підлягає поставці визначається специфікаціями (накладними), які є невід`ємними додатками до договору (п.1.2-1.3 договору).

Розрахунок між сторонами проводиться в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.(п.2.3 договору).

На підтвердження факту оплати вартості ТМЦ позивачем було надано та долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення (т.4 а. с 48-49, 55, 62,70-71,76-78, 84-85, 93-94, 111-113, 125-128, 133-134, 139-140, 145, 149, 155, 162, 168-169, 173, 181-182), що підтверджується податковим органом в акті перевірки.

Згідно п. 2.4 договору, доставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Відповідно до приписів п. 4.1 договору, прийом-передача товару здійснюється відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням вимог, встановлених договором.

На підтвердження реальності виконання умов договору № 774/12 від 31.07.2012, позивач надав до суду відповідні видаткові (т. 4, а.с. 44, 50, 52, 56-57, 63, 67, 72-73, 79, 86, 89, 95, 98, 103, 107, 114-115, 120-121, 129, 135, 141, 146, 150, 156, 159,163, 170, 174, 177) та податкові накладні (т.4 а.с. 46-47, 51, 53-54, 59-61, 64-66, 68-69, 74-75, 81-83, 87-88, 90-92, 96-97, 99-102, 104-106, 107-110, 117-119, 122-124, 131-132, 137-138, 143-144, 147-148, 152-154, 157-158, 160-161, 165-167, 171-172, 175-176, 179-180), а також копії відповідних довіреностей на отримання ТМЦ (т. 4. а.с. 45, 58, 80, 116, 130, 136, 142, 151, 164, 178).

Також, позивач зазначив, що ТМЦ поставлялись на територію складських приміщень, що належать ТОВ "КИЇВЛОГІСТИКГРУПП" та ТОВ" УКРЛОГІСТИКГРУП", що підтверджується договорами складського зберігання № 1/11 від 12.12. 2011 та № 1/11 від 12.12.2011 відповідно, реальніссть виконання яких підтверджується відповідними актами надання послуг, актами прийому-передачі наданих послуг (т.8 а.с.73-117).

Таким чином, господарські операції товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п. 2.4. ст. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст. 198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку виконання договорів поставки між позивачем та його контрагентами підтверджується податковими та видатковими накладними, прибутковими ордерами, подорожніми листами, платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами, а саме податковими накладними. Сторони претензій одна до одної не мали.

Відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Слід звернути увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку контролюючого органу в акті перевірки відсутні.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ "Продмаркет 2012", ТОВ "Неопродтрейдинг", ТОВ "ТВ Транс", ТОВ "Дельта КЛ", ТОВ "Діамалс ЛТД", ТОВ "Торговий дім "Стироплен", ТОВ "Алкест груп", ТОВ "Престиж строй 2012", ТОВ "ПК Унітек", ТОВ "Епро-Дівайс", ТОВ "Тру Кам" належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України .

Щодо посилань відповідача на відсутність необхідного кваліфікованого персоналу в підприємства, то позивач, на спростування вказаної позиції контролюючого органу, надав роздруківки штатного розпису ТОВ "КТ Україна".

Доказів того, що отриманий від вищезазначених контрагентів товар не використовувався позивачем у власній господарській діяльності ні акт перевірки, ні матеріали даної адміністративної справи на містять.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган в ході перевірки встановив, що за даними бухгалтерського обліку ТОВ "КТ Україна" станом на 01.02.2013 обліковувалась заборгованість по рахунку 631 по ПП "Сузір`я Альпіон" за поставлені товари народного споживання. Відповідно до договору відступлення права вимоги між позивачем та ПП "Сузір`я Альпіон" проведено операцію взаємозаліку. Таким чином, на думку перевіряючого, ТОВ "КТ Україна" в рахунок оплати за передане право вимоги боргу від ПП "Сузір`я Альпіон" отримано активи-товари. Отже, податковий орган дійшов висновку, що ТОВ "КТ Україна" в порушення п. 135.1 ст.135, п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України занижено інші доходи.

Відповідно до пп. 14.1.255. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Посилання контролюючого органу на норми пп. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, за якими до складу валових витрат не включаються суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього такого Кодексу є безпідставним, оскільки зазначена норма регулює порядок формування валових витрат саме при придбанні товарів (робіт, послуг) та є загальною.

Позивачем здійснювались операції з відчуження права вимоги. Оподаткування таких операції регламентовано спеціальною нормою по відношенню до ст. 139 Податкового кодексу України - п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України.

Згідно до п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України, визначено, що з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами. При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається.

У зазначеній статті, на думку суду, законодавець розмежовує відступлення права товарної та грошової вимоги, яка уступається новому кредитору.

Частина перша абзацу другого наведеної норми регламентує відступлення товарної вимоги, тобто вимоги про необхідність поставки певних товарів (робіт, послуг) та вказує на необхідність включення до витрат договірної (контрактної) вартості таких товарів.

У той же час, друга частина регламентує саме відступлення грошових вимог, тобто вимоги про повернення коштів - саме тому в цьому випадку витрати формуються у розмірі фактичної заборгованості, яка відступається.

Крім того, застосована позивачем методика обчислення валових витрат (віднесення всієї суми переданої заборгованості до їх складу) кореспондує із формуванням позивачем доходів від такої операції відповідно до п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України. Адже до складу доходів за ті ж самі періоди включена вся сума урегульованої заборгованості. І в даному випадку податковий орган не виокремлює з їх складу так званий «внутрішній ПДВ» та не встановлює завищення отриманих позивачем доходів у рядку 03 Декларації «Інші доходи».

Згідно із абз. 2 пп. 196.1.5. п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування ПДВ операції з торгівлі за грошові кошти або цінні папери борговими зобов'язаннями, за винятком операцій з інкасації боргових вимог та факторингу (факторингових) операцій, крім факторингових операцій, якщо об'єктом боргу є валютні цінності, цінні папери, у тому числі компенсаційні папери (сертифікати), інвестиційні сертифікати, іпотечні сертифікати з фіксованою дохідністю, операції з відступлення права вимоги за забезпеченими іпотекою кредитами (позиками), житлові чеки, земельні бони та деривативи.

Як наслідок, операції з відступлення права вимоги не є операціями з придбання та/або виготовлення товарів/послуг, необоротних активів, оскільки з огляду на зміст пп. 196.1.5. п. 196.1 ст. 196 ПК України, такі операції передбачають торгівлю борговими зобов'язаннями, а тому не можуть бути базою для оподатковування податком на додану вартість.

Відтак, до складу суми відступлених прав вимоги виконання грошових зобов'язань суми ПДВ не включаються, а підстави для формування будь-яких зобов'язань з податку на додану вартість за такими операціями у платника податків не виникають. Тому, висновки акту перевірки про заниження задекларованих показників у рядку "Інші доходи" є необґрунтованими.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. А відтак слід надати відповідну правову оцінку обставин справи про дотримання Товариством необхідних умов для формування податкового кредиту за спірними операціями та про відсутність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваного донарахування з податку на додану вартість.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд зазначає, що саме по собі оформлення чи не оформлення товарно-транспортної накладної не свідчить про факт отримання товару, а лише може підтверджувати факт перевезення товару для подальшого віднесення до валових витрат підприємства безпосередні витрати на перевезення товарно-матеріальних цінностей, для їх обліку та шляху їх переміщення, а також на розрахунки за перевезення вантажів та для обліку використаної роботи (вказане підтверджується позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в ухвалі від 27.04.2011 по справі № К/9991/8140/11, в якій зазначено, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання ТМЦ).

Відповідно до роз'яснень інформаційного листа від 01.11.2011 №1936/11/13-11 Вищого адміністративного суду України, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Окрім того, суд вважає за доцільне зазначити, що дія наказу Міністерства транспорту України та Державного комітету статистики України № 228/253 від 07.08.96 "Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи" зупинена публікацією в "Урядовому кур'єрі" від 07.03.2000 № 43 Державним комітетом України з питань регуляторної реформи та підприємництва відповідно до Указу Президента України від 03.02.98 № 79/98 "Про усунення обмежень, що стримують розвиток підприємницької діяльності". Відновлення дії зазначеної Інструкції можливе лише у разі внесення змін, зазначених у рішенні Держпідприємництва від 16.10.98 р. № 17-02/10 "Про необхідність усунення порушень вимог Указу Президента України від 03.02.98 р. № 79/98 "Про усунення обмежень, що стримують розвиток підприємницької діяльності" Мінтрансом України та Держкомстатом України". Отже, дія нормативного акта, що регулює порядок застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи зупинена, тому застосування ТТН в будь-якому вигляді не є обов'язковим. Дані обставини свідчать про те, що твердження відповідача про обов'язковість оформлення ТТН, які виключно мають підтвердити факт поставки товарів на користь позивача, є хибними,а тому судом до уваги не приймається.

Також, контролюючий орган посилався на необхідність надання довіреностей на отримання ТМЦ.

Суд вважає необхідним вказати на те, що вказані вимоги відповідача про необхідність позивачу мати копії довіреностей, є безпідставними, оскільки довіреність оформлюється в одному екземплярі і не є бланком суворої звітності. Умови та порядок видачі довіреностей на одержання ТМЦ регламентовані Інструкцією "Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей", дія якої поширюється на підприємства, установи та організації, їх відділення, філії, інші відокремлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності. Відповідно п. 3 даної Інструкції товари відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. При цьому видача бланків довіреностей (типова форма № М-2) здійснюється після їх реєстрації у журналі реєстрації довіреностей (типова форма № М-3), який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. При цьому нумерація виданих протягом року довіреностей є наскрізною.

Окрім того, суд вважає за потрібне зауважити, що серед залучених до матеріалів справи документів відсутній додаток № 3 до акту перевірки, в якому має бути узагальнений перелік документів, які були використані при проведенні перевірки. Таким чином висновки контролюючого органу про відсутність факту передачі товару від продавця до покупця, у зв`язку з відсутністю довіреностей зроблені на припущеннях без дослідження необхідних доказів.

Також слід відмітити, що наявність або відсутність сертифікатів якості або відповідності при поставці товарів має значення виключно для подальшої їх реалізації і не впливають на оподаткування таких операцій, а тому посилання відповідача на відсутність вказаних первинних документів, як на підставу, що не дає можливість встановити якісні характеристики товару, судом до уваги не приймається.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано до суду доказів на підтвердження фальшивості первинних документів, або на невідповідність відомостей, зазначених в цих таких документах, фактичним обставинам, або на відсутність у контрагентів позивача статусу платника ПДВ, або на несумісність зазначених в документах товарів чи послуг з власною господарською діяльністю позивача. У ході перевірки відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, невикористання у власній господарській діяльності товарів, отриманих від контрагентів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесення ТОВ "КТ Україна" витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Крім того, суд зазначає, що наявність податкових накладних, платіжних доручень щодо сплати податку на додану вартість в ціні товару хоч і є обов'язковими підставами для визначення податкового кредиту та бюджетного відшкодування, але не вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення суми бюджетного відшкодування

Законом передбачено чіткий перелік підстав, які дають право на податковий кредит. Ці підстави дотримані позивачем в повному обсязі.

Листом Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" зазначено, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Також, суд зазначає, що вимоги до оформлення первинних документів визначені нормами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, відповідно до ч.2 ст. 9 якого первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та деталізовані приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88), згідно з п.2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінивши зазначені вище первинні документи за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми або змісту, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Щодо посилань відповідача на наявність вироку по кримінальній справі № 761/22932/13-к, яким встановлено, що ТОВ "Тру Кам" було зареєстровано в органах державної влади метою прикриття незаконної діяльності, без наміру зайняття підприємницькою діяльністю за винагороду, а керівник ТОВ "Тру Кам" заперечує участь у господарській діяльності підприємства; а також на рішення Переяслав-Xмельницького міськрайонного суду Київської області по справі № 373/909/14-ц від 16.05.2014, яким припинено діяльність ТОВ "Продмаркет 2012" по заяві засновника підприємства, який зазначає про відсутність у нього документів та круглої печатки підприємства, що позбавляє його права на участі у здійсненні фінансово-господарської діяльності; та на наявність кримінальної справи відносно посадових осіб контрагента ТОВ "Неопромтрейлінг" №000000086 від 26.03.2013 суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Крім того, у відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також Юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Наведене узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так основним висновком у рішенні від 22.01.2009 р. у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним за сплатою ПДВ, який нараховується по ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентами - ТОВ "Продмаркет 2012", ТОВ "Неопродтрейдинг", ТОВ "ТВ Транс", ТОВ "Дельта КЛ", ТОВ "Діамалс ЛТД", ТОВ "Торговий дім "Стироплен", ТОВ "Алкест груп", ТОВ "Престиж строй 2012", ТОВ "ПК Унітек", ТОВ "Епро-Дівайс", ТОВ "Тру Кам" і правомірність формування позивачем суми податкового кредиту з ПДВ, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Окрім того, суд при вирішенні спору вважає за необхідне взяти до уваги приписи ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, суд зауважує, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Оскільки фактичною підставою для винесення контролюючим органом висновку щодо формування позивачем податкового кредиту з ПДВ без дотримання вимог Податкового кодексу України стали висновки актів перевірок інших ДПІ, то суд приходить до висновку про недоведеність факту вчинення позивачем податкового правопорушення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 29 серпня 2014 року про сплату 7230371,00 грн. податку на прибуток і штрафних (фінансових) санкцій 1807592,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 29 серпня 2014 року про сплату 1298614 грн податку на додану вартість в частині нарахованого грошового зобов'язання до сплати 1270207 грн (тобто за вирахуванням 28407,00 грн.) і штрафних (фінансових) санкцій 649307,00 грн в частині нарахування до сплати 635103,50 грн (за вирахуванням 14203,50 грн).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови буде виготовлено 06 березня 2017 року.

Суддя О.М. Тітов