Справа № 371/1416/16-а
Суддя: Пархоменко В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

06.03.2017 Єдиний унікальний № 371/1416/16-а
Провадження №2-а/371/1/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Миронівський районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Пархоменко В.М.

при секретарі - Овчаренко В.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Самойлик А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом, позовні вимоги у процесі розгляду адміністративного позову уточняв і остаточно просить визнати протиправним і скасувати рішення №65 Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області від 22 листопада 2016 року про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років та протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугою років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ та зобов'язати відповідача призначити, здійснити перерахунок та виплату з 05 травня 2015 року пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991року № 1789-ХІІ із розрахунку 86% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією без обмеження її максимального розміру, відповідно до довідки №38 виданої ГПУ 05 травня 2015 року.

Свої вимоги обгрунтував тим, що 15 листопада 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Рішенням №65 від 22 листопада 2016 року відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугою років за відсутності необхідного 23-го стажу роботи, що дає право на пенсію, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих не менше 13 років. За наявними документами його стаж роботи в органах прокуратури становить 13 років 05 місяців 16 днів, а стаж, що дає право на пенсію за вислугою років - 21 рік 4 місяці 01 день.

Вважає рішення відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугою років протиправним та таким, що порушує його права, оскільки на день звернення до УПФ України у Миронівському районі Київської області, тобто станом на 15 листопада 2016 року як і на день звільнення з органів прокуратури (05 травня 2015 року) стаж його роботи в органах прокуратури становив 13 років 5 місяців 16 днів, а стаж, що дає право прокурору на пенсійне забезпечення 21 рік 4 місяці 19 днів, що дає йому право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05 листопада 1999 року в редакції Закону України №2663-ІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру".

Збільшення Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII стажу роботи, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років із 20 до 23 років є звуженням його прав відповідно до ст. 22 Конституції України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та уточнених позовних вимогах.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки відсутній стаж 23 роки необхідний для призначення пенсії. На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років та виникнення спірних правовідносин пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. Посилання позивача на норми Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, який втратив чинність, є необґрунтованими. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач в період із 17 липня 1998 року по 05 травня 2015 року працював в органах прокуратури України на різних посадах:

17 липня 1998 року в порядку передбаченому Законом України "Про прокуратуру" був прийнятий на роботу в Київську транспортну прокуратуру і призначений на посаду старшого помічника Київського транспортного прокурора Центрально-Української транспортної прокуратури, наказ №169;

До 21 квітня 1999 року виконував функціональні обов'язки працівника прокуратури України, що діяли на той час, і займав різні посади у Центрально-Українській транспортній прокуратурі й прокуратурі міста Києва.

21 серпня 2002 року повернувся на роботу в прокуратуру, у порядку передбаченому Законом України "Про прокуратуру" і був прийнятий на посаду помічника прокурора Солом»янського району м.Києва, наказ 1003.

До 05 травня 2015 року виконував функціональні обов'язки працівника прокуратури України, що діяли на той час, і займав посади заступника прокурора району, прокурора району, заступника начальника відділу, начальника відділу у прокуратурах міста Києва та Київській області, а також прокурора відділу у Генеральній прокуратурі України.

15 листопада 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років та додав до заяви пакет необхідних документів.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області №65 від 22 листопада 2016 року позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відмовлено, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213, відповідно до якого у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються згідно із законами України, у тому числі відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Умови і порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, що був чинним на момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України - 17 липня 1998 року.

У ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року в редакції Закону від 12 липня 2001 року № 2663-III передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Станом на день звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області (15 листопада 2016 року) із заявою про призначення пенсії, вислуга років позивача складала 21 рік 04 місяці 19 днів, у тому числі робота в органах прокуратури 13 років 05 місяців 16 днів.

Згідно із ч. 2 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно із цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Виходячи з наведеного, до стажу роботи позивачу для призначення пенсії за вислугою років зарахуванню підлягають : стаж роботи на прокурорських посадах, який на день його звернення до відповідача - 15 листопада 2016 року складав 21 рік 04 місяців 19 днів, у тому числі прокурорський стаж 13 років 05 місяців 16 днів.

За змістом ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом положень ст. ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно із якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, (Рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 (справа щодо права на пільги), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена".

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених у них прав і свобод людини та громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у Рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Суд вважає, що позивач набув права на призначення йому пенсії за вислугою років після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років, незалежно від віку.

На даний час діє Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

У ч. 1 ст. 86 цього Закону встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

З наведеного вбачається, що статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугою років, у порівнянні зі ст. 50 -1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (у редакції закону від 12 липня 2001 року) з 20 років до 23 років , що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (у редакції закону від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ) поширюються не тільки на прокурорів, які мали необхідний трудовий стаж, що надавав їм право на призначення пенсії за вислугу років до введення в дію нового правового регулювання, але й тих, хто почав свою професійну діяльність на посаді прокурорів у період дії законодавства, яке передбачало право на призначення пенсії за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років.

У ч. ч. 1-3 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, саме суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, стаж роботи позивача, у тому числі на прокурорських посадах, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років у розмірі 86% від суми місячного заробітку, а тому рішення УПФ України у Миронівському районі Київської області №65 від 22 листопада 2016 року підлягає скасуванню.

Посилання відповідача на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII висновків суду не спростовує, оскільки право особи на пенсію не може залежати від неприйняття законодавчим органом держави у визначений строк закону щодо змін до порядку призначення пенсій.

Разом з тим, враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 15 листопада 2016 року, її нарахування повинно бути проведено з 15 листопада 2016 року з урахуванням виплати розміру пенсії, яку позивач отримує по інвалідності.

Керуючись ст.ст.2,9,11,14,158-163 КАС України, суд

Постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області №65 від 22 листопада 2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 (ід.н.НОМЕР_1) пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991року № 1789-Х11.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області призначити ОСОБА_1 з 15 листопада 2016 року пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-Х11 у розмірі 86% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи без обмеження її максимального розміру, але з урахуванням здійснених виплат пенсії по інвалідності другої групи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку в Київський апеляційний адміністративний суд через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня її проголошення.

У разі застосування ч. 3 ст.160 КАС України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду в повному обсязі виготовлена 06 березня 2017 року.

Суддя підпис В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко