Справа № 264/6391/16-а
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/6391/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Литвиненко Н. В. , при секретарі при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції Адамова Миколи Миколайовича про визнання протиправними дій працівника поліції, визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що 08.11.2016 року відповідачем була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АР №334754, про те, що нібито він 08.11.2016 року о 19-00 год., рухаючись пр.Металургів та вул.Блажевича в м.Маріуполі на автомобілі «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1 не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) при забороненому сигналі світлофора, чим порушив вимоги п.8.10 Правил дорожнього руху, а також накладено на позивача адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Притягнення його до відповідальності вважає безпідставним та необґрунтованим, а дії відповідача не законними. Так, позивач 08.11.2016 року приблизно о 19-00 годині дійсно керував автомобілем «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1. При початку руху по вул.Блажевича в сторону пр.Металургів в м.Маріуполі він помітив автомобіль поліції, який стояв з увімкнений аварійним сигналом біля плав басейну «Нептун». Приблизно за 30 метрів він помітив мигаючий зелений сигнал світлофору та почав гальмування. В дзеркало заднього виду він побачив автомобіль поліції, який рухався без увімкнених проблискових маячків. Коли увімкнувся червоний сигнал світлофору, він зупинився перед стоп-лінією, дану дорожню розмітку пересікав. Автомобіль поліції знаходився позаду нього та не міг достатньо добре бачити розташування його транспортного засобу відносно дорожньої розмітки. Крім того, в цей період доби на вулиці було темно, дорожнє покриття мокре. Після того як світлофор змінив сигнал з червоного на зелений, він продовжив свій рух, пересік пр.Металургів та був зупинений працівником поліції, який звинуватив його в порушенні дорожньої розмітки стоп-лінія. Після цього відповідач по справі взяв його документи та направився до службового автомобіля для винесення постанови про адміністративне правопорушення. Розгляд справи відповідачем був проведений на місці, доказів скоєння ним правопорушення відповідачем на його прохання надано не було, відеозапис правопорушення не проводився. При розгляді справи не були враховані його заперечення. Крім того, до його пояснень також повинні бути залучені пояснення свідків. Оскільки розгляд справи проводився на місці, він був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою та надання документів, що характеризують його особу. Крім того, відповідальність за порушення п.8.10 Правил дорожнього руху передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, а не ч.2 ст.122 КУпАП, за якою його було притягнуто та накладено штраф. Просив визнати дії відповідача неправомірними, скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР №334754 від 08.11.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн., а провадження по справі закрити.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач інспектор патрульної поліції роти №2 батальйону УПП в м.Маріуполі Адамов М.М. в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи маються письмові заперечення, відповідно до яких відповідач позовні вимоги не визнав, оскільки постанова ним була винесена правомірно з дотриманням вимог законодавства. Посилання позивача на те, що 07.11.2016 року під час патрулювання міста ним було помічено автомобіль під керуванням ОСОБА_1, який на перехресті пр.Металургів та вул.Блажевича в м.Маріуполі проїхав на заборонений червоний сигнал світлофору, на підставі чого ОСОБА_1 був зупинений. Інспектор підійшов до водія, представився, довів водію суть правопорушення, запропонував пред'явити документи на право керування транспортним засобом та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, після чого, встановивши факт вчинення ним правопорушення, роз'яснивши права, виніс на місці постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови серії АР №334754 від 08.11.2016 року, винесеної відповідачем відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, 08.11.2016 року о 19-00 год., рухаючись пр.Металургів та вул.Блажевича в м.Маріуполі на автомобілі «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1 не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) при забороненому сигналі світлофора, чим порушив вимоги п.8.10 Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходив з такого.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

У відповідності до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

Складаючи оскаржувану постанову, відповідач як інспектор поліції діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, передбачений діючим КУпАП.

Тож в частині вимог визнання незаконними дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови відносно позивача при притягненні його до адміністративної відповідальності слід відмовити.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень.

Аналізуючи ці норми законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів внутрішніх справ, які зобов'язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачені порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказано, що останній порушив п.8.10 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.8.10 Правил дорожнього руху України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

В судовому засіданні був оглянутий відеозапис, з якого взагалі не вбачається факту скоєння ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху України та взагалі не зафіксовано ані транспортного засобу позивача, ані самого позивача.

Крім того, 17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор постанови про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше, зокрема, допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з її сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення. В цьому зв'язку ЄСПЛ у справі «Матицина проти Росії» (Скарга № 58428/10) нагадав, що важливим елементом справедливого кримінального процесу є конфронтація (очна ставка) обвинуваченого і свідка «в присутності судді, який буде виносити рішення по справі», для того щоб суддя заслухав свідка безпосередньо, споспостерігав за його поведінкою і сформував думку щодо його надійності. (Див. «PK проти Фінляндії» (рішення) (PK v. Finland (dec.)), № 37442/97, 9 липня 2002 роки; див. також, mutatis mutandis (з відповідними змінами), «Мілан проти Італії» (рішення) (Milan v. Italy (dec.)), № 32219/02, 4 грудня 2003 року; рішення у справі "Піткянен проти Фінляндії» (Pitkanen v. Finland), № 30508/96, п.п. 62-65 9 березня 2004 року; див. також рішення у справі "Пічугін проти Росії» (Pichugin v. Russia), № 38623/03, п. 199, 23 жовтня 2012 року; і, mutatis mutandis (з відповідними змінами), постанову по справі «Валерій Лопата проти Росії» (Valeriy Lopata v. Russia), № 19936/04, п. 128, 30 жовтня 2012 року).

У справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» (Заява № 6293/04) зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

В своєму позові ОСОБА_1 вказує, що він наголошував інспектору поліції та писав письмові пояснення з приводу невизнання своєї провини та висказував бажання допитати свідків, однак при цьому відповідачем свідки правопорушення не допитані.

За змістом статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем надано відеозапис на якому відсутні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення вказаного у оскаржуваній постанові. Крім того, з відеозапису не вбачається взагалі керування позивачем транспортним засобом 08.11.2016 року о 19-25 годині.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, доказів щодо скоєння ОСОБА_1 вищезазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме: фото, відео-матеріали, пояснень свідків, тощо, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова серії АР № 334754 від 08.11.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ст.122 ч.2 КУпАП підлягає скасуванню, оскільки за ч. 2 ст. 122 КУпАП відсутні докази, які б підтверджували факт скоєння цього правопорушення.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 41, 70, 71, 159, 162, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції Адамова Миколи Миколайовича про визнання протиправними дій працівника поліції, визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 334754 від 08.11.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ст.122 ч.2 КУпАП, винесену інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції Адамовим Миколою Миколайовичем, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП - закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду України через Іллічівський районний суд м. Маріуполя з одночасним надсиланням її копії особою, що її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. В. Литвиненко