Справа № 373/1525/16-а
Суддя: Опанасюк І. О.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/1525/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Опанасюка І.О.,

при секретарі Домантович О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з названим позовом до суду та просить визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області по виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 3 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служьм в сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 для працездатних осіб станом на 22.03.2016 та стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області одноразову грошову допомогу в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 для працездатних осіб станом на 22.03.2016 в сумі 206 700 гривень.

Посилається на те, що, він проходив службу в органах внутрішніх справ та Наказом № 590 о/с від 06.11.2015 був звільнений з посади першого заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Переяслав-Хмельницького міського відділу ГУ МВС України в Київській області. 07.11.2015 року наказом № 1 о/с був зарахований до Головного управління Національної поліції в Київській області на посаду першого заступника начальника Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області із присвоєнням спеціального звання - підполковника поліції.

Наказом № 8 о/с від 18.01.2016 був звільнений із Національної поліції за ст.77 п.1 пп.7 ЗУ «Про Національну поліцію».

01.02.2016 року ним було отримано свідоцтво про хворобу № 98/3в, згідно якого, його хвороба пов'язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ та 22.03.2016 встановлено ІІІ групу інвалідності з причини захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС до 01.04.2017.

04.07.2016 він звернувся із заявою до відповідача про виплату йому грошової допомоги, та отримав відмови від 04.07.2016 №29/Н-412 та від 22.08.2016 №29/Н-518 у виплаті із зазначенням причин відмови, як - «визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції» та, що законодавством не передбачена виплата одноразової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності якої стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Вважає вказану відповідь, як рішення органу владних повноважень незаконним, таким, що обмежує та порушує його законні права та інтереси, внаслідок чого підлягає скасуванню з огляду на наступне:

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно положень Постанови КМ України №850 від 21.10.2015 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та наказу МВС України №4 від 11.01.2016 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (Смерті) чи втрати працездатності поліцейського» для отримання одноразової грошової допомоги, у разі встановлення групи інвалідності заява про її отримання має бути подана працівником за останнім місцем служби. Вважає, що позивачем було порушено порядок подання заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності. Просить слухати справу без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Даний спір подано в порядку, який передбачено КАС України.

Згідно п.4 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч. 1 ст. 20 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди), а також Вищий адміністративний суд України у випадках, встановлених цим Кодексом, вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, та враховуючи юрисдикцію Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області щодо вирішення даного спору, вимоги щодо предметної, територіальної, інстанційної підсудності, дана справа підсудна Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суду Київської області як адміністративному суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з та Наказом № 590 о/с від 06.11.2015 був звільнений з посади першого заступника начальника міського відділу - начальника міліції громадської безпеки Переяслав-Хмельницького міського відділу ГУ МВС України в Київській області.

07.11.2015 року наказом № 1 о/с був зарахований до Головного управління Національної поліції в Київській області на посаду першого заступника начальника Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області із присвоєнням спеціального звання - підполковника поліції.

Наказом № 8 о/с від 18.01.2016 був звільнений із Національної поліції за ст.77 п.1 пп.7 ЗУ «Про Національну поліцію».

19.04.2016 року позивачем було отримано свідоцтво про хворобу № 98/Зв, згідно якого, його хвороба пов'язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Довідкою обласної МСЕК МОЗ України від 22.03.2016 серії АВ №0198327 ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності з причини захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС до 01.04.2017.

04.07.2016 року позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату йому грошової допомоги на підставі п.3.2) постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», згідно з якою ОСОБА_1 повинна була бути призначена та виплачена грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі вставлення інвалідності 3 групи.

Проте, 04.07.2016 року позивач отримав відмову № 29/Н-412 у виплаті із з посиланням на те, що в казана одноразова грошова допомога виплачується особам у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, а тому, законодавством не передбачена виплата одноразової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності якої стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зважаючи на норми права, які судом будуть наведені нижче, суд вважає вказану відповідь, як рішення органу владних повноважень, - незаконним, таким, що обмежує та порушує законні права та інтереси позивача, а тому таке порушення повинно бути виправлене на підставі постанови суду.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даній нормі Конституції України встановлюється відповідний спеціально-дозвільний тип правового регулювання, притаманний органам державної влади, їх посадовим особам. Фактично йдеться про принцип «заборонено все, крім дозволеного законом».

Встановлення щодо державних органів саме цього типу правового регулювання є закономірним. В умовах правової держави він є найбільш оптимальним способом впорядкування діяльності органів держави, їх посадових осіб. Він забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливе свавілля з боку держави та її органів.

Такий порядок є природним для будь-якої сучасної правової, демократичної держави. Як відомо, однією з найважливіших ознак правової держави є її пов`язаність правовим законом. Це означає, що діяльність зазначених органів, посадових осіб повинна здійснюватися на основі правових актів, у їх межах і за процедурою, встановленою цими актами. Конституцією України і законами пов`язані законодавча, виконавча і судова гілки влади. Отже, дана норма закріплює вимогу пов`язаності держави законом, яка випливає з принципу законності. Тому цю конституційну норму можна розглядати як важливу правову гарантію забезпечення основних прав і свобод особистості.

Офіційно представляючи народ, органи держави мають набір владних повноважень для виконання покладених на них завдань. Для цього вони наділені правами та іншими засобами виражати і втілювати в життя інтереси та волю народу.

Владні повноваження надаються органам держави, їх посадовим особам для обов`язкової реалізації. Якщо користування громадянином своїми правами залежить від його волі, то суб`єкт владних повноважень зобо`вязаний здійснювати надані йому права для забезпечення і захисту публічних інтересів.

Виходячи з частини другої коментованої статті, органи держави їх посадові особи повинні діяти лише у межах повноважень, визначених і встановлених у законодавчих актах.

Конституція спеціально наголошує на тому, що перелік повноважень, які повинні бути максимально точно та повно регламентовані, необхідно закріплювати в Конституції та законах.

Всі органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові особи повинні діяти в межах наданих їм повноважень.

Отже, згідно довідки до акту огляду медико соціальної експертної комісії серії АВ №0198327 від 22.03.2016 захворювання ОСОБА_1 пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Окрім того, згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ 0007386 від 22.03.2016 року причиною втрати професійної працездатності вказано проходженням служби в ОВС.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач, який є інвалідом 3 групи, правомірно звернувся до відповідача з заявою про виплату йому грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі вставлення інвалідності 3 групи на підставі п.3.2) постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про зорядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Так, згідно ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію", що була чинною на час існування спірних правовідносин, було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності 1 групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства, що було здійснено ОСОБА_1 в установленому Законом порядку, та що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, - письмовими доказами.

10.11.2015 набрав чинності Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності І групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (п.п.2 п. З Порядку № 850).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, причому, до заяви позивачем було додано документи у відповідності до: статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції, положеннями Закону України «Про Національну поліцію», «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, Наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського».

Відповідачу необхідно було згідно пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів прийняти законне, обгрунтоване рішення про призначення або у випадках, передбачених п.14 Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надіслати його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідачем, на думку суду, неправомірно, безпідставно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги. Відмови відповідача є, на думку суду, незаконними, та, відповідно, такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 від 21.10.2015 року призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Слід зазначити, що вищевказані підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню будь яким державним органом не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, жодної із обставин, які є підставою для відмови у виплаті грошової допомоги, в діях позивача немає, причому, слід зазначити, що, з огляду на особливий порядок провадження в справах, які розглядаються в порядку КАСУ, обов`язок доведення таких обставин лежить саме на відповідачу, як органу владних повноважень, що, слід зазначити, відповідачем зроблено не було, відповідно, на думку суду, законних причин у відмові позивачу в нарахуванні та отриманні одноразової грошової допомоги, - немає.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядок та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707 .

Відповідно до пп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Оскільки у позивача настала інвалідність в період проходження служби в органах внутрішніх справ та не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, то позивач має право на отримання грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до пп. 2 п.2 вказаної Постанови, а не на підставі положень Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 707.

Відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби відповідні документи для призначення грошової допомоги.

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.8, 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850).

Як було вказано вище судом, у виконання вказаних положень позивач надав відповідні документи за місцем проходження своєї служби.

Оскільки позивачем дотримано порядок подання документів для призначення грошової допомоги, визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 850, цією постановою визначається порядок виплати грошової допомоги працівнику міліції, а не поліцейському, у ній чітко прописано подання документів за останнім місцем служби, яким є у даному випадку Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, то суд дійшов до остаточного висновку про задоволення позовних вимог.

Що стосується заперечень відповідача, які були подані ним в письмовій формі, та які містяться в матеріалах справи, то обставини, на які посилається відповідач не підтверджені Законами України, а тому суд відноситься до них критично. В даному випадку слід застосовувати не норми, на які посилається відповідач, а норми права, які судом вказані вище та застосовані судом, а саме, - Конституцію України, положення Закону України «Про міліцію», положення Закону України від 13 лютого 2015 року № 208 VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції, положеннями Закону України «Про Національну поліцію», «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, Наказ МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського».

Зважаючи на викладене вище, суд встановив, що відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, як суб»єкт владних повноважень, діяв всупереч вимогам правових норм та вищевказаними протиправними діями порушив право позивача на отримання грошової допомоги в зв`язку з захворюванням, та, відповідно, отриманням 3 групи інвалідності, яке пов`язане з виконанням ним своїх посадових обов`язків.

Відповідно до вимог ст.162 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень відповідача вчинити певні дії. Склалась судова практика, відповідно до якої суд, вживаючи цей спосіб захисту, вказує лише норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, і не може вказувати обсяг і зміст захищеного права особи (зокрема, розмір сум, які підлягають виплаті особі-позивачу) (Постанова ВАСУ від 04.02 2010 р. // ЄДРСР. № 8088570).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає неправомірною відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, а тому позов підлягає частковому задоволенню в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача сум одноразової грошової допомоги шляхом зобов`язання ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вказаної грошової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, положенням Закону України «Про міліцію», положенням Закону України від 13 лютого 2015 року № 208 VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції, положеннями Закону України «Про Національну поліцію», «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, Наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», ст.ст.2, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 3 групи інвалідності ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, 01601, м. Київ, вул.. Володимирська, 15, нарахувати та виплатити ОСОБА_1, одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням 3 групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 22 березня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя : І.О.Опанасюк