Справа № 805/2121/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" лютого 2017 р. м. Київ К/800/51043/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Загородній А.Ф., Заїка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості по заробітній платі за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнень, просили визнати неправомірними: бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неперерахування на рахунок Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області заявлених сум оплати праці, бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області щодо невиплати нарахованої заробітної плати у встановлені строки та стягнути на їх користь заборгованість з оплати праці, яка належить їм до виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі перебували у трудових відносинах з Управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції роботодавець переїхав та здійснив перереєстрацію свого місцезнаходження, а позивачі були звільнені з посад, оскільки не мали змоги переїхати. Заробітна плата за жовтень та листопад 2014 року позивачам виплачена не була.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначають, що суди не витребували та не дослідили доказів щодо нарахованої їм заробітної плати, яка підлягає виплаті, та не перевірили чи направлялась Управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заявка на фінансування витрат на утримання апарату.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області у зв'язку з проведенням АТО та на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» (далі - постанова № 595) та наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13 листопада 2014 року № 178 «Про заходи щодо забезпечення реалізації постанови № 595» здійснило перереєстрацію свого місцезнаходження у м. Красний Лиман по вул. Фрунзе, 15, тобто на території, яка підконтрольна Україні.

Позивачі перебували у трудових відносинах з Управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області, однак до нового місця реєстрації установи у м. Красний Лиман не переїхали.

28 листопада 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 звільнено із займаних посад за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. 12 грудня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_11 звільнено із займаних посад за власним бажанням у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та умов колективного договору згідно частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, а ОСОБА_15 звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на час розгляду справи в суді першої інстанції Управління Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області не ліквідоване, в процесі реорганізації чи в стані припинення не перебуває. Докази фактичного функціонування даного територіального підрозділу Пенсійного фонду України в матеріалах справи відсутні.

Останню заробітну позивачі отримали частково за жовтень 2014 року (авансові внески за жовтень 2014 року), хоча Управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області заробітна плата за жовтень та листопад 2014 року їм була нарахована, але не виплачена, у зв'язку з чим розрахунок з ними в день звільнення проведений не був.

У наданих позивачами довідках-розрахунках зазначена заборгованість з виплати їм заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року.

Не погодившись із невиплатою заробітної плати, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до частини 8 статті 33 Закону України «Про державну службу» (чинного, на час винкнення спірних правовідносин) джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України (таємне).

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15 жовтня 2014 року.

Як встановлено статтею 1 цього Закону періодом проведення антитерористичної операції вважається час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно частини 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Правління Національного Банку України від 6 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Постановою № 595 (набрала чинності 11 листопада 2014 року) встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Цією ж постановою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей.

Пунктом 3 вказаного Тимчасового порядку встановлено, що заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалась на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа переміщена в населений пункт на контрольовану територію, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи.

Заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, якщо установа продовжує функціонувати (здійснювати господарську, статутну діяльність) і працівники виконують свої функціональні обов'язки (п. 4 Тимчасового порядку).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вирішення питання про погашення перед позивачами заборгованості з виплати заробітної плати є передчасними, оскільки за приписами статті 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року № 85-VIII (далі - Закон № 85-VIII) відповідні заходи повинні бути вжиті до 31 грудня 2015 року та не потребують прийняття відповідного судового рішення щодо зобов'язання нарахування та виплати або стягнення заробітної плати.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Ухвалюючи судові рішення з посиланням на норми Закону № 85-VIII, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що спірні правовідносини виникли у листопаді 2014 року при звільненні позивачів та невиплаті їм заробітної плати, а зазначений Закон набрав чинності з 7 лютого 2015 року.

Крім того, необґрунтованими є посилання судів попередніх інстанцій при вирішенні спору на пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України, визнано незаконним та нечинним з момету прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року.

До того ж, вирішуючи спір, суди належним чином не перевірили доводів позивачів про те чи направлялась Управлінням Пенсійного фонду України у м. Жданівці Донецької області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заявка на фінансування витрат на утримання апарату.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: А.Ф. Загородній

М.М. Заїка