Справа № 243/9797/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мінаєв І.М.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року справа №243/9797/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2017 року у справі № 243/9797/16-а за позовом ОСОБА_4 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2016 року, ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу;

- зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу та сплатити заборгованість за період, починаючи з березня 2016 року на рахунок в уповноваженому банку, вибраному раніше (АТ «Ощадбанк»);

- звернення постанови до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць - 2 724,74 грн. (а.с. 2-8).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2017 року у справі № 243/9797/16-а позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_4, з березня 2016 року. Скасовано розпорядження Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03 березня 2016 року про припинення виплати пенсії з 01 березня 2016 року до з'ясування по особовому рахунку позивача. Зобов'язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_4 та виплатити заборгованість за період, починаючи з березня 2016 року, на рахунок, відкритий позивачем раніше в Акціонерному товаристві «Ощадбанк» (а.с. 31-35).

Не погодившись із судовим рішенням, Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подало апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що позивачу призупинено виплату пенсії з 01 березня 2016 року на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29 лютого 2016 року.

11 квітня 2016 року позивач подала заяву до управління та пенсію поновлено з 18 квітня 2016 року, однак по обміну інформацією з управлінням праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради встановлено, що електронна пенсійна справа позивача містить особливість «Переселенець не зареєстрований».

Враховуючи вищевикладене, апелянт зазначає, що пенсійні виплати не виплачуються позивачу правомірно.

Управління просило суд скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 38-41).

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

28 лютого 2016 року представником відповідача до канцелярії суду надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління та надано додаткові документи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставини справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_4 є пенсіонером за віком (а.с. 12).

Відповідно до довідки від 21 листопада 2014 року № ОСОБА_4 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції до м. Слов'янська (а.с.11).

Розпорядженням відповідача від 05 лютого 2015 року № 71827 ОСОБА_4 взято на облік Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області як отримувача пенсії за віком.

Розпорядженням управління від 03 березня 2016 року з 01 березня 2016 року позивачу призупинено виплату пенсії на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29 лютого 2016 року за № 875/02-3/34 ( а.с.27)

11 квітня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.( а.с.28)

18 квітня 2016 року виплату пенсії поновлено, але по обміну з Управлінням праці та соціального захисту населення Слов'янської міської ради припинено, у зв'язку з відсутністю реєстрації переселенця.

Спірним питанням у справі, є правомірність припинення пенсійним органом виплати пенсії позивачу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем неправомірно зупинено виплату пенсії, відтак, вона є такою що підлягає відновленню.

Судом апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Відповідач свої дії визначає як призупинення виплати пенсії до з'ясування, але Закон № 1058 взагалі не містить такого терміну як «призупинення» виплати пенсії.

Однак приймаючи розпорядження від 03.03.2016 року про припинення виплати пенсії, відповідач обґрунтовує її питанням щодо з'ясування відповідно до листа ГУ ПФУ в Донецькій області. Однак зазначені обставини відповідач не підтвердив, листа до суду не надав. Окрім того зазначені підстави припинення виплати пенсії не відображені в ст.49 Закону № 1058.

Тобто, відповідач діяв всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 року № 595.

Вказаною постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований у встановленому законом порядку, як особа, що перемістилася з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 21 листопада 2014 року № (а.с. 11).

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання апелянта на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України» як на підстави припинення виплати пенсії, оскільки наведена вище постанова Кабінету Міністрів України не є законом, а тому ці підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що право виносити закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній Раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі: Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину Конституцією України.

Отже, судом першої інстанції було правильно встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання пенсії.

Відповідач на виконання вимог ст. 49 Закону № 1058 не приймав рішення про припинення виплати позивачу пенсії, замість того пенсійний орган продовжує порушувати права позивача шляхом безпідставного припинення виплати пенсії, що, на переконання суду апеляційної інстанції, є неприйнятним.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо неправомірності припинення виплати пенсії.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2017 року у справі № 243/9797/16-а за позовом ОСОБА_4 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова