Справа № 587/1857/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 р. Справа № 587/1857/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_3 на постанову Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2016р. по справі № 587/1857/16-а

за позовом Сумського прикордонного загону

до Громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_3

про примусове видворення за межі території України,

ВСТАНОВИЛА

Сумський прикордонний загін (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про примусове видворення за межі території України громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд на підставі п.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2016 року по справі № 587/1857/16-а затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та поміщено його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк до 6 місяців.

Примусово видворено з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постанову звернуто до негайного виконання.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2016 року по справі № 587/1857/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що погоджується з необхідністю виїхати з території України і до його затримання здійснив таку спробу, однак, не мав на меті порушувати закон. Пояснив, що є монахом, більшу частину свідомого життя прожив у монастирі, тому правила перетину кордону не були йому відомі. Вказав, що хотів потрапити на територію Російської Федерації, в монастир, не знаючи, як правильно це зробити, йшов майже навмання біля кордону України; паспорт громадянина Узбекистану загубив, на свідоцтво про хрещення, яке позивач надав для своєї ідентифікації, працівники прикордонної служби не звернули уваги. На момент затримання та винесення судового рішення не розумів, що його збираються помістити у пункт тимчасового перебування мігрантів. Зазначив, що рішення про його примусове повернення позивачем не виносилось, 30-денний строк для добровільного залишення території України, встановлений частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», йому не надавався. Отже, в даному випадку відсутні підстави для звернення відповідача з позовом про примусове видворення його за межі України, передбачені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». З посиланням на ст.183-7 КАС України вказав, що підставами для його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, можуть бути лише відсутність документу, що дає право на виїзд з України, ухилення від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджання проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі. Однак, тікати позивач не мав наміру, відсутність грошових коштів на придбання квитка відповідачем доведено не було, підстави для видворення позивача з території України відсутні, а тому вимога позивача про його затримання є такою, що суперечить чинному законодавству.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідач по справі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі відповідача.

Представник позивача в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що відповідач був виявлений 14 вересня 2016 року о 10:30 годині на напрямку н.п. Юнаківка (Україна) - н.п. Суджа (РФ) в межах прикордонної смуги без документів, що посвідчують особу та дають право на перебування на території України, мав намір здійснити незаконний перетин державного кордону в Російську Федерацію поза встановленими пунктами пропуску. Своїми діями відповідач порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що останній не розумів наміру помістити його до пункту тимчасового перебування іноземців, оскільки йому було вручено копію позовної заяви, роз'яснено суть позовних вимог та проінформовано про поміщення до пункту перебування зрозумілою для нього мовою, при цьому питання про влаштування його в монастир не порушувалось у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. Рішення про примусове повернення відносно ОСОБА_3 не приймалось з урахуванням змісту п.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки були обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання такого рішення, у зв'язку з відсутністю дійсних документів на право перетину державного кордону, небажанням отримувати вказані документи за релігійними переконаннями та відсутністю засобів для виконання такого рішення. Свідоцтво про хрещення, яке було наявне у позивача під час затримання, не відповідає вимогам документа, що посвідчує особу, оскільки не містило фотокартки власника та видане не уповноваженим державним органом влади. При цьому, була можливість видати відповідача на поруки або зобов'язання його внести заставу була відсутня, оскільки звернень про видачу на поруки не надходило, грошові кошти у відповідача відсутні.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2016 року о 10:30 годині ОСОБА_3 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Юнаківка» в районі н.п. Юнаківка (Україна) - н.п. Суджа (РФ) в межах прикордонної смуги без документів, що посвідчують особу та дають право на перебування на території України.

В ході проведення перевірочних заходів відносно ОСОБА_3 було встановлено відсутність інформації щодо нього в відомчих базах даних ДПС про здійснення перетинання державного кордону України встановленим порядком. Також було встановлено, що вказаний вище громадянин мав намір здійснити незаконний перетин державного кордону в Російську Федерацію поза встановленими пунктами пропуску.

Зазначені обставини стали підставою для звернення Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до суду з даним позовом про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 з території України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїми діями порушив установлений порядок перетину державного кордону, визначений статтею 9 Закону України «Про державний кордон України», а також вимоги п. 1 ст. 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль», у зв'язку з чим наявні законні підстави для примусового видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 за межі території України.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання позивача щодо затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк до 6 місяців.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі по тексту - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону (ч.1 ст.16 Закону № 3773-VI).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про державний кордон України" перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Частиною 1 статті 183-7 КАС України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За приписами частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Обов'язковість прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке рішення прийнято, строку та можливості добровільно залишити територію України.

Факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну відносно ОСОБА_3 не приймалось.

Крім того, позивачем не було перевірено наявності у спірних відносинх обставин, які б у відповідності до ч.1 ст.26 Закону № 3773-VІ свідчили про необхідність повернення відповідача до країни походження : вчинення відповідачем дій, які б порушували законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суперечили інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, необхідність видворення відповідача для охорони здоров'я, захисту прав та законних інтересів громадян України.

Отже, позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України.

За таких обставин, неможливо стверджувати про ухилення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 від виїзду з України, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для примусового видворення зазначеної особи за межі України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог Сумського прикордонного загону про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 за межі України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.ч.3, 4 ст.30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що за змістом позову та пояснень представника позивача підставою для звернення до суду з даним позовом та подання клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, слугувало твердження позивача про те, що ОСОБА_3 буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

Разом з тим, як зазначалось вище, підстави вважати, що останній буде ухилятися від залишення території України, відсутні.

Доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_3 наміру перешкоджати процедурі видворення або здійснити втечу, відповідачем не надано.

За змістом положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про затримання ОСОБА_3 та поміщення його до пункту тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського районного суду від 15.09.2016 року по справі № 587/1857/16-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-7, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2016р. по справі № 587/1857/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Сумського прикордонного загону до Громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_3 про примусове видворення за межі території України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28.02.2017 р.