Справа № 815/4057/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/4057/16

Справа № 815/4057/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЧИГРИНОВ” до Одеської митниці ДФС, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов’язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Протокольною ухвалою суду від 23.02.2017 року змінено процесуальний статус відповідача – Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у зв’язку із тим, що до цієї особи не звернено позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 квітня 2016 року між компанією Shandong Zhonghai Foodstuff Co.,L.td (Китайська народна республіка) - «Продавець» та ТОВ «Чигринов» - «Покупець» було укладено контракт № 23. Відповідно до умов контракту Продавець зобов’язується доставити Покупцю товар, згідно специфікаціям до укладеного Контракту, а Покупець зобов’язується прийняти вказаний в специфікаціях товар із своєчасним здійсненням його оплати на умовах цього Контракту. Всі специфікації до даного Контракту складають його невід’ємну частину. Відповідно до пункту 8.1 - ціна на товар встановлюється в доларах США та вказується в додатках і в специфікаціях до Контракту. Згідно пункту 8.3 - загальна сума Контракту складається з сум всіх поставок по даному Контракту, що складає не більше 45 000 (сорока п’яти тисяч) доларів США.

В подальшому, відповідач для підтвердження заявленої митної вартості зобов’язав декларанта протягом 10 календарних днів надати додаткові документи - виписку з бухгалтерської документації. 21.07.2016 року позивачем надіслано бухгалтерську документацію у вигляді картки рахунку 632 за 2015 рік ТОВ «Чигринов». Однак відповідачем було здійснено коригування митної вартості. За результатами проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом був обраний метод визначення митної вартості – резервний (шостий).

При цьому, позивач наголошував, що витребувані документи ніяк не можуть спростувати або пояснити вказані інспектором розбіжності, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості щодо митної вартості товару, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, є неможливим встановлення складових митної вартості.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, 24.02.2017 року від останнього до суду за вх.№ЕП/790/17 надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Одеською митницею ДФС було повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписку з бухгалтерської документації, та повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів. 21.07.2016 року уповноваженою особою декларанта надіслано бухгалтерську документацію у вигляді картки рахунку 632 за 2015 рік ТОВ "Чигринов". Однак у наданих позивачем бухгалтерських документах були відсутні реквізити посади та прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції та правильності її оформлення, що не давало можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; також бухгалтерські документи стосувались 2015 року, у той час як зовнішньоекономічний договір та пов’язана з ним господарська операція мали місце в 2016 році. З урахуванням викладеного, Одеська митниця ДФС прийшла до висновку про те, що надані додаткові документи не містять інформації щодо усунення виявлених розбіжностей.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, при митному оформленні товарів за вказаною митною декларацією забезпечено фінансовою гарантією шляхом внесення коштів на відповідний рахунок органу доходів і зборів.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що при здійсненні митного оформлення митної декларації від 18.07.2016 року №500040001/2016/006107, останній діяв в межах та у спосіб передбачений законом, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, був повідомлений належним чином та завчасно, заперечень чи письмових пояснень до суду не надав.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.04.2016 року між компанією Shandong Zhonghai Foodstuff Co.L.td (Китайська народна республіка) - «Продавець» та ТОВ «Чигринов» - «Покупець» було укладено контракт № 23. Відповідно до умов означеного контракту (п.1.1) Продавець зобов'язується поставити Покупцю товар згідно специфікації до даного Контракту, а Покупець зобов'язується прийняти зазначений в специфікаціях товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього Контракту. Всі специфікації до цього Контракту складають його невід'ємні частини. Відповідно до п. 2.1, 2.2 товар поставляється партіями в асортименті за замовленням Покупця. Асортимент товару погоджується Сторонами до кожної партії товару, що поставляється окремо і зазначається у специфікаціях. Відповідно до розділу 3 контракту визначено, що продавець гарантує, що якість всіх інгредієнтів, використаних при виготовленні поставляємого за цим Контрактом товару, відповідає прийнятим у ЕС стандартам і вимогам до продуктів харчування. Продавець гарантує, що товар, а також будь-які компоненти та інгредієнти використовувалися в процесі його виробництва, не піддавалися генетичній модифікації. Покупець не прийме партії товару у разі наявності генетично модифікованих компонентів, виявлених при лабораторних дослідженнях. Якість повинна підтверджуватись сертифікатом Виробника. Якість товару повинна відповідати умовам, погоджених сторонами в специфікаціях. Термін придатності Товару повинен спливати не пізніше 36 місяців з дати його виготовлення. Продавець гарантує якість товару протягом усього терміну придатності товару. Покупець має право пред'явити Продавцю претензії щодо якості товару у випадку виявлення невідповідність показникам, визначеним умовами цього Контракту протягом строку придатності товару. У разі визначення Покупцем неналежної якості товару, Продавець зобов’язаний прислати свого представника для врегулювання розбіжностей, інакше Покупець має право залучити визнаного незалежного експерта для визначення якості поставленого товару. У разі невідповідності якості товару, Продавець несе відповідальність, передбачену цим контрактом.

З метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару уповноваженою особою декларанта ПАТ «Іллічівськзовніштранс» було складено та подано до митного посту «Чорноморськ» Одеської митниці ДФС 18.07.2016 року митну декларацію № 500040001/2016/006107.

Митна вартість товару відповідно до ст. 266 Митного кодексу України визначена за першим методом: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідне електронне повідомлення було направлено декларанту митницею 20.07.2016р. (а.с.22).

21.07.2016 декларантом надіслано бухгалтерську документацію у вигляді картки рахунку 632 за 2015 рік ТОВ «Чигринов».

21.07.2016 року інспектор Тряпічкіна О.Г. надіслала декларанту електронне повідомлення (а.с.23), в якому зазначила, що декларантом надіслана бухгалтерська документація у вигляді картки рахунку №632 за 2015 рік, додаткові документи проаналізовані та вказано, що якщо декларантом за власним бажанням не будуть надіслані інші додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, то митним органом буде здійснено коригування митної вартості відповідно частини 1 статті 55 Митного Кодекса України за резервним методом.

Також інспектором Тряпічкіною О.Г. додатково декларанту було надіслано електронне повідомлення (а/с 24), в якому зазначено, що п.п.6 п.2 ст.53 МКУ передбачені транспорті документи та документи що містять відомості про вартість перевезення у яких митним органом виявлені розбіжності. Також у специфікації, яка є невід’ємною частиною зовнішньо економічного договору, виявлені розбіжності з пакувальним листом до інвойсу щодо ваги товару. Тому відповідно до п.3 ст.53 МКУ митним органом витребувані додаткові документи про що направлено декларанту повідомлення. Відповідно до п.6 ст.53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості, але на даний час ніяких додаткових документів надіслано більше не було для підтвердження заявленої ними митної вартості товару

21.07.2016 року уповноваженою особою декларанта електронною поштою відповідачу було надіслано пояснення, в якому останній зазначив, що витребувані інспектором документи не передбачені п.2 ст. 53 МКУ та просив додатково письмово витребувати документі, перелік яких наведений у п.3 ст. 53 МКУ, а також наголошено, що імпортер вантажу е національним виробником продуктів харчування, та вказаний вантаж, який являється сировиною для виробу готової продукції терміново потрібен на виробництві. Затримка у митному оформленні призводить до зупинки та простою виробничої лінії та порушенню строків постачання готової продукції до супермаркетів України.

21.07.2016 року Одеською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості №500040001/2016/410020/2, за яким митну вартість скориговано: за ціною за одиницю товару до 1,40 дол. США/кг нетто за методом 6 (резервним) визначення митної вартості;

Згідно вказаної Картки відмови митна декларація не може бути прийнята у зв’язку з тим, що згідно cт.55 МКУ винесено рішення про коригування митної вартості від 21.07.2016 року №500040001/2016/410020/2.

Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI за митною декларацією від 22.07.2016 року №500040001/2016/006229.

Суд вважає протиправними спірні рішення Одеської митниці ДФС з таких підстав.

Згідно ст.6 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності, заборона незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини. У відповідності з ст.ст. 179, 189, 190 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, зокрема, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до частин 1-3, 5 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 5. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Статтею 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Однак прийняте відповідачем рішення не відповідає вказаним вимогам.

Одеською митницею на надано достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст.57 МК України.

Частиною 1 вказаної статті встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 ст.57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Судом встановлено, що декларантом були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару за ціною контракту, відповідач витребував додаткові документи, навівши підстави їх витребування, що не свідчать про неможливість перевірки числових значень заявленої вартості товару.

Відповідачем не доведена правомірність застосування шостого (резервного) методу при визначенні митної вартості, оскільки в оскаржуваному рішенні не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Витребування документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, не є обов'язковим, та повинно бути конкретизованим вказівкою на документи в загальному переліку, які є дійсно необхідними для перевірки числових значень заявленої митної вартості.

Судом встановлено, що згідно п. 1.1. Контракту №23 визначено, що Продавець зобов'язується поставити Покупцю товар згідно специфікації до даного Контракту, а Покупець зобов'язується прийняти зазначений в специфікаціях товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього Контракту. Всі специфікації до цього Контракту складають його невід'ємні частини.

Вказані товаросупровідні документи було надано митному органу для здійснення процедури митного оформлення товару, але вони не були враховані як підстава визнання заявленої митної вартості.

Разом з чим, судом досліджені докази, надані декларантом при митному оформленні, та встановлено, що у коносаменті зазначено назву лінійного судна MS BARI та номер рейсу FT622W, на якому вантаж відплив з порту Циндао, р. Китай, а в рахунку лінії вказано назву судна - фідера MED TEKIRDAG та номер рейсу RS627R ILYICHEVSK, яким вантаж перевозився з Стамбула (Туреччина) на Україну (Іллічівськ). У рахунку за фрахт вказаний номер контейнера і номер коносамента, що встановлює зв'язок між коносаментів рахунком за фрахт. Тобто в даному випадку твердження відповідача стосовно того, що у рахунку від 08.07.2016р. № IMPNV014182016MSU щодо вартості фрахту, назва судна та номер рейса відрізняється від інформації щодо назви судна та номеру рейса у коносаменті, що свідчить про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, не відповідає дійсності.

Стосовно тверджень відповідача про неможливість розрахунку фрахту на дану партію товару, оскільки у платіжному дорученні від 14.07.2016р. № 1307 щодо вартості фрахту загальна сума фрахту надана за трьома рахунками, також є безпідставними. У платіжному дорученні №1307 вказано номер рахунку за фрахт №014182016, що дозволяє віднести дане доручення до рахунку за фрахт. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що означена розбіжність вказана митним органом тільки у рішенні про коригування митної вартості, при цьому у повідомленнях митниці її не було, що в свою чергу позбавило декларанта можливості надати обґрунтовані пояснення та докази з цього приводу.

Стосовно тверджень відповідача щодо розбіжностей, які містяться у висновку про вартісні характеристики щодо оцінюваного товару від 23.06.2016 № 0336-inf, де вказано інший номер контракту, специфікації та інвойсу, а також наданий висновок про вартісні характеристики датований 23.06.2016, тобто пізніше, ніж інвойс від 11.04.2016 № ZHL160411-1, що унеможливлює ідентифікувати цей документ до даної партії товару, що наведено у заключному пункті висновку. Суд враховує пояснення представника позивача, що ця цінова довідка з минулого імпортованої ТОВ «Чигринов» партії товару, та вважає за необхідне зазначити, що вартість, вага, кількість та опис вантажу та умови придбання повністю збігаються.

Митний орган в рішенні про коригування митної вартості товарів повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Наведення у графі 33 Рішення про коригування може містити розбіжності або сумніви у достовірності наданої інформації, які свідчать саме про невірні числові значення складових митної вартості товарів; доказів про наявність підстав для витребування у декларанта додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту до суду надано не було.

Як встановлено судом, в даному випадку підстави для відмови у митному оформленні відсутні, оскільки рішення про коригування митної вартості не є правомірним.

Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації.

Під час розгляду справи, судом не встановлено, що в документах, які були подані декларантом разом з МД №500040001/2016/006107 від 18.07.2016 року для підтвердження митної вартості товару, наявні недостовірні відомості, розбіжності чи ознаки підробок.

Інших переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Також інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Таким чином, суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про неправомірність застосування Одеською митницею шостого методу визначення митної вартості товару, а не методу за ціною договору, як це встановлено МКУ.

Відповідно до ст. 298 МК України митні платежі підлягають сплаті платниками податку до державного бюджету.

Відповідно до змісту частин 1-4 ст.301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Пунктом 8 вказаної статті визначено, що повернення не здійснюється якщо сума митних платежів, що підлягає поверненню, не перевищує 20 гривень та в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

В свою чергу, відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов’язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Пунктом 1.2 Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженого наказом Міністерством фінансів України, Державної митної служби України від 24.01.2006р. № 25/44, визначено, що надміру сплачені митні та інші платежі це сума коштів, що з різних причин внесена понад розмір, установлений законодавством.

При цьому, митне та податкове законодавство не містить переліку причин, через які може статися помилкова та/або надмірна сплата сум платежів. Оскільки визначення розміру (суми) митних платежів здійснюється шляхом дій над кількісними числовими показникам (одиницями) виміру, не виключено, що операції з ними з якихось причин можуть призвести до неправильного (хибного) розрахунку чи обчислення сум платежів. Важливо, що в основі таких дій не було умисних протиправних дій суб'єктів правовідносин, діяльність яких пов'язана із визначенням і справлянням митних платежів.

Відповідно до п.3.4 вказаного Порядку, повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, що зараховані на депозитні рахунки митних органів 3734, здійснюється відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України № 618 від 20.05.2007 року.

За змістом пункту 2 Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, цей Порядок на виконання вимог статті 43 Податкового кодексу України визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів, зокрема, для повернення платнику податків - на поточний рахунок платника податків в установі банку.

До заяви додаються: аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі; документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяв про повернення надмірно сплачених митних та інших платежів, у випадках, передбачених в абзацах третьому - восьмому цього пункту.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Керівник або заступник керівника митного органу на підставі результатів перевірки, в разі її проведення, підписує висновок про повернення, реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України - пакет документів на повернення коштів. Пакет документів на повернення коштів передається до загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Відповідно до пункту 7 розділу III Порядку № 618, висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

Згідно із пунктом 11 розділу III Порядку № 618 за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку митним органом готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

Отже, з наведених вище норм вбачається, що платник податків у наданий законодавством строк (1095 днів) має право звернутися до контролюючого органу із заявою про повернення помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів. Митний орган, в свою чергу, зобов'язаний перевірити обґрунтованість повернення заявлених сум та підготувати або висновок про повернення, або письмову обґрунтовану відповідь про відсутність підстав для повернення коштів.

Необхідність звернення декларанта з наведеною вище заявою до митного органу кореспондуються також положеннями п.п. 5, 7, 8 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, №1146 від 15.12.2015 року, відповідно до яких повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку, яка може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

У разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує:

- висновок на повернення такої суми (її частини) за формує згідно з додатком 1 до цього Порядку;

- два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку;

- три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюдж етам та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевим бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку (п. 11 Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань).

З вищезазначених норм законодавства вбачається, що підставою для повернення органом казначейства платникам податків надміру сплачених сум є висновок митного органу про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів.

Окрім того, згідно з ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

У разі, якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надмірно сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року (справа № 21-207а14), від 24 березня 2015 року (справа № 21-3а15), від 16 лютого 2016 року (справа № 21-343а14), від 15 квітня 2014 року (справа № 21-29а14), від 12 листопада 2014 року (справи №№ 21-268а14, 21-391а14), від 25 листопада 2014 року (справа № 21-338а14) та в силу вимог статті 244-2 КАС України має бути врахований судами при постановленні судових рішень для забезпечення єдності судової практики.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Витрати по сплаті судового збору частково покладаються на відповідача з їх відшкодуванням ТОВ “Чигринов” пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ЧИГРИНОВ” до Одеської митниці ДФС, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов’язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 500040001/2016/410020/2 від 21.07.2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Одеської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Чигринов” 2756(дві тисячі сімсот п’ятдесят шість)грн.. 00 коп. судового збору.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян