Справа № 584/1530/16-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р.Справа № 584/1530/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 29 січня 2016 року по справі № 584/1530/16-а за позовом ОСОБА_1 до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Путивльського районного суду Сумської області з позовом до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому просив визнати дії Буринського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Сумської області по нарахуванню та виплаті пенсії не законними, такими, що звужують його конституційні права як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інваліда другої групи, та зобов'язати відповідача зробити перерахунок і виплату державної пенсії з 22 липня 2011 року по теперішній час відповідно до ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також зробити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії віком, допустивши негайне виконання судового рішення; зобов'язати виконати постанову Путивльського районного суду Сумської області від 06 грудня 2011 року, якою зобов'язано УПФУ в Путивльському районі Сумської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсій як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, інваліду ІІ групи по захворюванню щодо якого встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою, із розміру державної пенсії - не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законами України про державний бюджет України на відповідний рік з 19 червня 2011 року по 22 липня 2011 року.

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 29 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі (а.с.32, 33-34).

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі Апелянт наголошує з огляду на положення ст..22, 46 Конституції України, на протиправному зменшенні виплати пенсій та наявності у нього права на це (а.с.38-39).

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Від відповідача надійшли письмові заперечення проти апеляційної скарги, просили постанову залишити без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03 лютого 2011 року (а.с.6), інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 22 червня 2006 року та інвалідом другої групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, зі значним обмеженням життєдіяльності, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с.8).

07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Буринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про перерахунок та виплату коштів за весь час нарахування йому виплат з порушенням ст.ст. 39, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; нормативно-правовий акт № 796-XII від 28.02.1991" 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.9).

Листом №18/Л-1 від 18 листопада 2016 року Буринське ОУПФ України в Сумській області повідомило ОСОБА_1, що на виконання постанов суду у справах №2-а-2464/11 та №2-а-3816/11 здійснено перерахунок пенсії і донараховані кошти будуть йому виплачені за наявності видатків з Державного бюджету на вказані цілі (а.с.10).

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Зважаючи на те, що про розмір своєї пенсії позивач був обізнаний, щомісячно отримуючи пенсію, проте до суду звернувся лише 09 грудня 2016 року, ставлячи вимогу про перерахунок пенсії з 22 липня 2011 року, при цьому жодних причин пропуску строків, установлених ст.99 КАС України, не навів. Відповідач же наголошував на тому, що позивач пропустив строк на звернення до суду.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про визнання дій Відповідача по нарахуванню та виплаті пенсії не законними та зобов'язання відповідача зробити перерахунок і виплату державної пенсії з 22 липня 2011 року до 09 червня 2016 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також зробити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії віком, як і вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати сум, нарахованих на виконання постанов суду, ухвалених у 2011 році, підлягають залишенню без розгляду.

При чому, колегія суддів зазначає, що апелянт жодним чином в апеляційній скарзі не наводить доводів та не оскаржує прийняте судом рішення стосовно залишених позовних вимог без розгляду в зв'язку із пропуском строку звернення до суду, тому з урахуванням приписів ст..195 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснювався в межах її доводів.

Щодо іншої частини вимог, то основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначено в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зокрема, стаття 50 викладена у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Новою редакцією статті 54 визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 року визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Посилання позивача в межах спірних правовідносин на рішення Конституційного суду України, окрім іншого, в тому числі і на від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року, які розглядали питання щодо ст..ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставними, тому як, на даний час існує зовсім інший правовий механізм регулювання спірних правовідносин щодо пенсійного забезпечення, в тому числі щодо розміру пенсійних виплат.

На реалізацію даних положень змін у законодавстві, діє постанова Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як роз'яснено в п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, в аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 95, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України виплачують пенсії у відповідності до нормативно-правових актів та з урахуванням інших вимог, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

На теперішній час чинним законодавством не передбачено норми щодо обрахунку пенсій інвалідам ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Колегією суддів не встановлено порушення прав позивача з боку Відповідача при проведенні пенсійних виплат в розмірі, передбаченому постановою КМУ №1210 від 23.11.2011 року.

В даному випадку жодних порушень з боку відповідача ст..ст.22, 46 Конституції України допустити не міг, тому як Відповідач не є суб'єктом законодавчої нормотворчості та зміни до Закону №796 не вносив, а тому не міг допустити звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод позивача. Відповідач є органом, який може лише виконувати свої обов'язки на підставі тих нормативно-правових актів, які прийняті відповідними органами влади, що наділенні відповідними повноваженнями.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 року «Велікода проти України», у своєму рішення ЄСПЛ визнає, що пенсійні виплати, встановлені рішенням національних судів не є чимось раз і назавжди встановленим, а можуть змінюватися в залежності від змін законодавчої бази.

Крім того, ЄСПЛ вказує на право держави регулювати соціальні виплати з метою необхідності дотримання балансу інтересів особи і суспільства. Однак при цьому зазначається про неможливість встановлення такого розміру соціальних виплат, який нівелює саме поняття соціальний захист та порушує людську гідність. ЄСПЛ не знайшов підтвердження наведених у скарзі порушень ст. 6 та ст. 13 Конвенції і в цій частині визнав скаргу безпідставною.

Відповідно до зазначеного, Відповідач при проведенні виплати діяв на підставі, у межах повноважень та згідно чинного законодавства України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача. Відповідач не мав правих підстав для самостійного застосування до спірних правовідносин, положення норм Закону №796 в раніше існуючій редакції, яка встановлювала можливість здійснити виплату в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % від розміру мінімальної пенсії за віком, тобто норми яких на теперішній час існують в іншій редакції правового регулювання, та у інший спосіб регулюють спірні правовідносини. Такої правової можливості не має також і суд.

Щодо вимог позивача про зобов'язання виконати постанову Путивльського районного суду Сумської області від 06 грудня 2011 року, якою зобов'язано УПФУ в Путивльському районі Сумської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсій як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, інваліду ІІ групи по захворюванню щодо якого встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою, із розміру державної пенсії - не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законами України про державний бюджет України на відповідний рік з 19 червня 2011 року по 22 липня 2011 року, колегія суддів зазначає, що питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, встановлені Розділом V.

Так, статтею 255 КАС України встановлені наслідки набрання законної сили судовим рішенням, безпосередньо щодо обов'язковості їх виконання на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначений статтею 257 КАС України. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина 2).

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (частина 4).

Колегія суддів зазначає, після прийняття судового рішення, яке набуло законної сили відносно порушеного відповідачем права позивача, усі питання, які пов'язані з його виконанням перебувають в площинні відносин та є стадією виконання такого рішення, що врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Належне або неналежне виконання своїх обов'язків відповідачем, є питанням належного виконання своїх обов'язків органу ДВС з приводу реалізації своїх функціональних обов'язків щодо належного виконання такого рішення.

Колегія суддів зазначає, що перерахунок (нарахування, виплата) пенсії позивачу здійснюється на підставі розпорядження. Зазначене розпорядження є певним рішенням суб'єкту владних повноважень в межах пенсійного забезпечення, яке створює відповідні правові наслідки для позивача. Позивач не оскаржував в судовому порядку ні рішення відповідача, не звертався до суду з вимогами щодо захисту його порушеного права такими діями або рішенням відповідача.

Звертаючись до суду позовними вимогами, позивач обрав не належний спосіб судового захисту, що є підставою для відмови у задоволення позову. В даному випадку ні положеннями Закону України Закону України від 28.02.1991 року № 796 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ні положенням КАС України не передбачено можливості звернення з такими вимогами.

Тобто, такого способу судового заходу, як звернення до суду з позовними вимогами спрямованих на виконання судового рішення з приводу нарахування та виплати пенсії, яким зобов'язано виконати судове рішення, не існує. На даний час це є питанням відносин між стягувачем та боржником в особі відповідача та належного виконання органами виконавчої служби своїх обов'язків.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 29 січня 2016 року по справі № 584/1530/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.