Справа № 592/8381/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. Справа № 592/8381/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016р. по справі № 592/8381/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради третя особа Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах

про визнання дій неправомірними, стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду 12.09.2016 р. з позовом, який мотивує тим, що він є учасником бойових дій, згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому повинна виплачуватись разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Відповідачем виплачена ОСОБА_1 разова грошова допомога учаснику бойових дій до 05 травня 2016 р. у розмірі 920 грн., що є значно меншим розміром ніж 5 мінімальних пенсій за віком.

Тому позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; Стягнути з відповідача щорічну разову грошову допомоги як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік у розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведеної виплати в розмірі 920 грн.; зобов`язати відповідача подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016 року позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах про визнання дій неправомірними, стягнення грошової допомоги задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо виплати у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Управління соціального захисту населення Сумської міської ради виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомоги як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік у розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведеної виплати в розмірі 920 грн. Стягнуто із за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Сумської міської на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Сумської міської ради подати у шестимісячний строк звіт про виконання судового рішення.

Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального закону, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, обставини, які встановлені судом проаналізовані виключно шляхом суб'єктивного тлумачення закону без системного підходу до його розуміння, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав письмове заперечення, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016 року без змін.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які приймають участь у справі, фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального пристрою згідно ст. 41 КАС України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення.(а.с. 5) та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, тому йому було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2016 року у розмірі 920 грн.(а.с. 5)

Вважаючи таку виплату незаконною, через те, що здійснена вона була не в повному обсязі, позивач звернувся із позовом до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що до 5 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав щорічну грошову допомогу в розмірі 920 грн., що не спростовано відповідачем (підтверджено у позові).

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними. Зазначені норми не скасовані в встановленому порядку неконстутиційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

У рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Колегія суддів зазначає, що оскільки діє закон, яким надані повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір щорічної разової допомоги до 9 травня, то дії Кабінету Міністрів України по її визначенню є законними.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно виплачена позивачу щорічна разова допомога в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Посилання суду першої інстанції на практику Європейського суду, колегія суддів вважає помилковим, оскільки в даному випадку спір стосується визначення розміру суми виплат згідно законодавства, а по справі «Кечко проти України» спір стосується невиплати належних сум у зв'язку з відсутністю в законах України про державний бюджет відповідних витрат. Щодо справи, на яку позивач посилається у позові ( «Холодов (KHOLODOV) проти України» по заявах №20886/12, №21276/12 від 28.03.2012 (рішення по справі «Цибулько та інші проти України» ) спір стосується невиконання судових рішень.

Крім того, по справах аналізувалося законодавство України, яке діяло на інший час.

Щодо посилання в запереченні на апеляційну скаргу позивачем на рішення Верховного суду України від 10.02.2016 року (справа №21-6508а15) теж є помилковим, оскільки воно стосуються законодавства, яке діяло в 2014 році.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2016р. по справі № 592/8381/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 28.02.2017 р.