Справа № 809/1057/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Київ К/800/43644/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року ОСОБА_2 (надалі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - Комісія, відповідач), в якому просив скасувати постанову №133/13-11/13/3 від 27 листопада 2012 року про застосування до нього штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг в розмірі 8500,00 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року, залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення, прийнявши нове про задоволення позовних вимог.

Комісією надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких вона просила скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 червня 2001 року ОСОБА_2 зареєстрований Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради як фізична особа - підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця.

22 серпня 2001 року позивача внесено до Державного реєстру страхових та перестрахових брокерів.

Відповідно до свідоцтва №480686 позивач є платником єдиного внеску та з 1 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування за ставкою 5% до розміру мінімальної заробітної плати (3 група) та зазначено вид підприємницької діяльності - діяльність страхових агентів.

8 листопада 2012 року складено акт №359/13-10/13/3 про порушення страховим брокером ОСОБА_2 законодавства про фінансові послуги.

В даному акті встановлено, що станом на 8 листопада 2012 року позивачем не надано до Комісії звітних даних страховика за перший квартал 2012 року та за перше півріччя 2012 року, що свідчить про порушення вимог пункту 2.3 Порядку складання та подання звітності страхових та/або перестрахових брокерів, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 4 серпня 2005 року №4421, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 серпня 2005 року №955/11235) щодо подання проміжної звітності у вигляді документів, передбачених цим порядком, у строк до 25-го числа місяця наступного за звітним кварталом.

Вищенаведений акт був надісланий позивачу.

27 листопада 2012 року директором департаменту страхового регулювання та нагляду Комісії, Баришевом І.Г. на підставі акту №359/13-10/13/3 від 8 листопада 2012 року прийнято постанову № 133/13-11/13/3 (надалі - постанова , якою застосовано до страхового брокера ОСОБА_2 штрафну санкцію у розмірі 8500,00 грн.

31 січня 2013 року позивача було виключено з Державного реєстру страхових та перестрахових брокерів.

Не погодившись із постановою № 133/13-11/13/3, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про правомірність оскаржуваної постанови, оскільки її обґрунтовано прийнято компетентним державним органом.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із висновком судів попередніх інстанцій погоджується з огляду на наступне.

Відносини у сфері страхування і спрямування на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб регулює Закон України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон № 85/96-ВР в редакції від 20 листопада 2012 року, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)

Статтею 15 Закону № 85/96-ВР передбачено, що страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, до позивача були застосовані штрафні санкції як до страхового брокера.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (надалі - Закон № 2664-III; в редакції від 20 листопада 2012 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин).

Частиною першою статті 23 Закону № 2664-III передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 Закону № 2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.

Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством Комісії було надано право накладати штрафи на учасників ринків фінансових послуг за відповідні порушення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону № 2664-III уповноважений орган застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами першою, другою статті 42 Закону № 2664-III встановлено, що штрафи, передбачені статтею 41 цього Закону, накладаються Головою Уповноваженого органу, його заступниками, директорами департаментів чи головою відповідного територіального управління після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 41 цього Закону, уповноваженою особою, яка його виявила, складається акт, який разом з поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи чи фізичної особи - підприємця та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати штраф.

Таким чином, накладаючи на позивача штраф у розмірі 8500 грн., відповідач не вийшов за максимальний розмір штрафу, встановленого чинним законодавством.

Окрім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання письмових заперечень із зазначенням обставин, які б могли вплинути на міру застосованої Комісією відповідальності, чи правом особистої участі у розгляді справи.

Порядок унесення інформації до Реєстру, ведення Реєстру, видачі Свідоцтва про внесення страхового (перестрахового) брокера до Реєстру, його переоформлення, анулювання та видачі дубліката визначені Положенням про реєстрацію страхових та перестрахових брокерів і ведення державного реєстру страхових та перестрахових брокерів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28 травня 2004 року № 736 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 червня 2004 року за N 801/9400; надалі - Положення N 801/9400 в редакції від 30 червня 2011 року,що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпункту 7.1 пункту 7 Положення N 801/9400 контроль за додержанням вимог цього Положення є складовою частиною державного регулювання та нагляду за діяльністю страхових (перестрахових) брокерів та здійснюється Держфінпослуг шляхом проведення виїзних (інспекцій) та безвиїзних перевірок, у тому числі тематичних та зустрічних перевірок, що проводяться відповідно до нормативно-правових актів Держфінпослуг.

Згідно з підпунктом 7.2. пункту 7 Положення N 801/9400 страховий (перестраховий) брокер несе відповідальність згідно із законодавством України за:

- неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, передбачених в укладених ними договорах;

- достовірність, об'єктивність, повноту і своєчасність інформації, що надається страхувальнику (перестрахувальнику), Нацкомфінпослуг та її територіальним управлінням.

Відповідно до підпункту 7.3. пункту 7 Положення N 801/9400 страховий та перестраховий брокер подає до Нацкомфінпослуг щокварталу фінансову звітність та інші звітні дані за встановленою Нацкомфінпослуг формою та інформацію про укладені договори страхування (перестрахування), а також відповіді на запити Нацкомфінпослуг та необхідні пояснення.

Процедуру складання, терміни подання до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (далі - Держфінпослуг) фінансової звітності та звітних даних щодо здійснення посередницької діяльності у страхуванні та перестрахуванні страховими та/або перестраховими брокерами визначає Порядок складання та подання звітності страхових та/або перестрахових брокерів, затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 4 серпня 2005 року № 4421 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 серпня 2005 року за № 955/11235; надалі - Порядок № 4421; в редакції від 12 серпня 2011 року, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 4421 страхові та/або перестрахові брокери щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, і щорічно в термін до 20 лютого року, наступного за звітним, подають до Держфінпослуг звітність в такому порядку та обсязі, зокрема, страхові брокери - фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (в тому числі, які перейшли на спрощену систему оподаткування, обліку і звітності): відомості про посередницьку діяльність страхових та/або перестрахових брокерів (для квартальної та річної звітності) згідно з додатком.

Отже, законодавцем встановлено обов'язок для страхових брокерів подавати відповідну звітність у встановлені строки.

Враховуючи те, що позивачем звітність за I квартал 2012 року та за I півріччя 2012 року до Комісії не подана, а рішення про виключення його як страхового брокера з Державного реєстру страхових та перестрахових брокерів прийнято 31 січня 2013 року, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо правомірності застосування до ОСОБА_2 як страхового брокера штрафних санкцій.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді