Справа № 321/1/17
Суддя: Олійник М. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1/17
Провадження № 2-а/321/2/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретарів судового засідання Цаплі Г.В., Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шевченко О.Ю.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання неправомірними та скасування рішення, а також зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з адміністративним позовом до Михайлівської селищної ради Запорізької області, згідно якого просили: визнати протиправними та скасувати п.2 та п.3 рішень № 22 та № 23 Михайлівської селищної ради Запорізької області від 15 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні клопотання позивачів про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; зобов'язати Михайлівську селищну раду Запорізької області розглянути на пленарному засіданні сесії, подані 29 серпня 2016 року клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, площею по 2,0 га у с. Петрівка Михайлівської селищної Ради в строки, порядку та у спосіб, передбачений ст. 118 ЗК України та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства України рішення; зобов'язати Михайлівську селищну раду Запорізької області затвердити проекти землеустрою і надати земельні ділянки у власність позивачам в законодавчо визначені строки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Михайлівської селищної ради Запорізької області № 25 від 31 липня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок у власність площею по 2,0 га кожна, розташовані на території с. Петрівка Михайлівського району Запорізької області за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення. Відповідно до даного рішення було виготовлено проектну документацію, зроблено відповідні узгодження і надано на затвердження до селищної ради. Рішеннями Михайлівської селищної ради Запорізької області № 23 від 15 вересня 2016 року «про заяву гр. ОСОБА_5» та № 22 від 15 вересня 20І6 року «про заяву гр. ОСОБА_6» позивачам відмовлено в затвердженні вищезазначених проектів в зв'язку з невідповідністю стандартам і нормам у сфері землеустрою. Вважаючи, що в рішеннях не були викладені мотиви відмови у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також не роз'яснено порядку оскарження прийнятих рішень, позивачі зазначають про їх протиправність в зв'язку з порушенням їх прав. Крім того, позивачами зазначається, що на їх численні звернення та претензії, селищна рада відповідає з запізненнями, про винесені рішення або виправлення в них, своєчасно не повідомляє. Не погоджуються позивачі з аргументами відповідача, викладеними в листі за № 521 від 14 грудня 2016 року, зокрема щодо відсутності погоджень суміжних землекористувачів, недоцільності проектування польової дороги між земельними ділянками, відсутності прив'язок до твердих точок на місцевості, а також відсутності межових знаків.

Позивач ОСОБА_1, яка діяла від свого імені і як представник позивача ОСОБА_4, в судовому засіданні просила задовольнити позов на підставах, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача Шевченко О.Ю. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки селищною радою було правомірно відмовлено в затвердженні проектів землеустрою, так як вони не відповідали вимогам земельного законодавства. На запити ОСОБА_1, селищною радою було надано письмові відповіді з детельним викладення недоліків вказаних проектів, одним з основних яких було, те, що земельні ділянки, які хотіли отримали у власність позивачі, вже використовуються іншими особами.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд задовольнити позов, оскільки вія, як розробник проекту землеустрою дотримався всіх норм законодавства, тому вважає, відмову Михайлівської селищної ради у затвердженні проектів землеустрою незаконною.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Михайлівської селищної ради Запорізької області № 25 від 31 липня 2014 року (а.с.8) позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га в с. Петрівка у власність, для ведення особистого селянського господарства. В п. 2 вказаного рішення зазначено, що остаточний розмір ділянки буде встановлено після відведення земельної ділянки у власність. Згідно до п. 5 рішення, даний дозвіл дійсний протягом року.

На виконання вказаного рішення Михайлівської селищної ради позивачі 30 січня 2015 року уклали договори за № 2 та № 3 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 про проведення робіт із землеустрою - розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с. 26-28, 30-32).

20 серпня 2015 року за клопотанням позивачів рішеннями Михайлівської селищної ради № 6 та № 7 внесено зміни до рішення Михайлівської селищної ради № 25 від 31 липня 2014 року, а саме пункт 5 рішення змінено - яким продовжено позивачам термін дії рішення про дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок у власність до 01 вересня 2016 року (а.с.11, 12).

По завершенню робіт по підготовці проекту землеустрою 20 серпня 2016 року позивачі звернулися до Михайлівської селищної ради із заявами та проектами із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, за результатами розгляду яких 15 вересня 2016 року були прийняті рішення: за № 22 (а.с.15), яким внесено зміни до рішення Михайлівської селищної ради № 25 від 31 липня 2014 року, змінивши п.5 рішення - продовжити термін дії рішення до 01 жовтня 2017 року та відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1; за № 23 (а.с.21), яким внесено зміни до рішення Михайлівської селищної ради № 25 від 31 липня 2014 року, змінивши п.5 рішення - продовжити термін дії рішення до 01 жовтня 2017 року та відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 Відмова мотивована невідповідністю наданого проекту стандартам та нормам в сфері землеустрою. Крім того, вказаними рішеннями запропоновано привести проекти відведення земельної ділянки у відповідність до вимог законодавства та подати на розгляд до селищної ради.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (пункт б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).

Відповідно до частин 1,2,3 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із статтею 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності зокрема для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної передачі подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місцерозташування земельної ділянки, погодження землекористувачів.

Відповідно до частин 8,9,10,11 статті 118 ЗК розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Відповідно до підпункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Зазначеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а відтак не породжує наслідків для власника чи користувача земельної ділянки.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Частинами 9-11 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, у разі подання відповідному органу виконавчої влади або місцевого самоврядування необхідної землевпорядної документації, тобто, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка погоджена у встановленому порядку, такий орган фактично зобов'язаний затвердити поданий йому проект землеустрою.

Частиною 10 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено право особи, яка звернулася із клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на судове оскарження відмови цих органів у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Із вказаних вище норм вбачається, що причиною відмови у наданні дозволу на безоплатне отримання у власність земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до них актів.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків.

Як зазначено у статті 15 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Таким чином, органи місцевого самоврядування реалізують свої повноваження в галузі земельних відносин, зокрема, шляхом прийняття відповідних рішень за результатами розгляду клопотань громадян про виділення земельних ділянок, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та доведення їх до відома заявників. При цьому, обов'язковою вимогою до змісту вказаних рішень є вмотивованість відповіді органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Михайлівської селищної ради № 25 від 31 липня 2014 року позивачам надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, проект землеустрою було розроблено, однака рішеннями відповідача від 15 вересня 2016 року за № 22 та № 23 позивачам відмовлено в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність. Згідно вказаних рішень, відмова мотивована невідповідністю проектів стандартам та нормам в сфері землеустрою без зазначення конкретних норм, що були порушені, та порядку оскарження рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості рішень відповідача через невідповідність вимогам частини дев'ятої статті 118 Земельного кодексу України та частини четвертої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачів.

Отже, позовні вимоги про визнати протиправними та скасування рішень № 22 та № 23 Михайлівської селищної ради Запорізької області від 15 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні клопотання позивачів про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Так, вимоги позивачів щодо зобов'язання Михайлівської селищної ради прийняти рішення про затвердження проектів землеустрою, надавши земельні ділянки у власність, у відповідності до чинного законодавства віднесено до виключної компетенції відповідача.

За таких обставин, суд зазначає, що дотримуючись принців законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, належним способом захисту порушеного права буде зобов'язання відповідача повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам площею 2,0 га в с. Петрівка Михайлівського району Запорізької області, для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не подав належних і допустимих докази на спростування позову, встановлених і наведених судом обставин, а також на підтвердження правомірності дій відповідача при ухваленні 15 вересня 2016 року спірних рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про неправомірність рішень Михайлівської селищної ради № 22 та № 23 від 15 вересня 2016 року, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі по 2204,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання неправомірними та скасування рішення, а також зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати п. 2, п. 3 рішення Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області№ 22 від 15 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Визнати протиправними та скасувати п. 2, п. 3 рішення Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області№ 23 від 15 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зобов'язати Михайлівську селищну раду Михайлівського району Запорізької областіповторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_7 площею 2,0 га в с. Петрівка Михайлівського району Запорізької області, для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Михайлівську селищну раду Михайлівського району Запорізької областіповторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 площею 2,0 га в с. Петрівка Михайлівського району Запорізької області, для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути з Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької областіна користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 1102,40 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької областіна користь ОСОБА_4витрати на сплату судового збору в сумі 1102,40 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області М.Ю.Олійник