Справа № 825/125/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/125/17 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Куликівські аграрні інвестиції" на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 р. у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Куликівські аграрні інвестиції" до Державного реєстратора Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Симоненко Олени Анатоліївни, Чернігівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Горбів Агро" про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

11.01.2017 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Симоненко Олени Анатоліївни, Чернігівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Горбів Агро", в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Симоненко Олени Анатоліївни від 14.09.2016 № 31381086.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу відповідно до п.6 ч.3 ст. 108 КАС України, оскільки справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачу суд першої інстанції керуючись п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України вирішив, що позов підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду і не підлягає розгляду Чернігівським окружним адміністративним судом.

Такий висновок ґрунтується на тому, що позивач оскаржує дії посадової особи Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, що є структурним підрозділом органу місцевого самоврядування, котрий його створив та який згідно ст.5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.07.1997 №280/97 належить до системи місцевого самоврядування.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із таким висновком, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, здійснюючи офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державний реєстратор виконує владно-управлінські функції і такий спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Аналогічний висновок закріплений у п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

Разом з тим, визначаючи, до предметної підсудності якого суду належить розгляд та вирішення спору, в якому відповідачем є державний реєстратор виконавчого органу місцевого самоврядування, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті;

6) адміністративні справи щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України;

продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України;

затримання іноземців та осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

7) адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб), крім судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує рішення Державного реєстратора Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено систему органів та суб'єкти, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав.

Так, організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

- виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

- акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

За змістом статті 10 цього ж Закону державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

В силу положень статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частиною першою статті 37 Закону визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Крім того, статтею 37-1 Закону передбачено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації прав.

Тобто, державні реєстратори підконтрольні у своїй діяльності центральному органу виконавчої влади, вчиняють дії та приймають рішення на виконання делегованих повноважень державного органу.

Отже, не зважаючи на те, що державні реєстратори можуть перебувати в трудових відносинах, як з органом місцевого самоврядування, так і місцевими органами виконавчої влади або бути самоврядною особою, прийняття ними рішень з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно є безпосереднім виконанням державних функцій, які делеговані державному реєстратору, як уповноваженій особі.

Таким чином, даний спір виник між позивачем та посадовою особою органу державної виконавчої влади.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що така справа згідно з положеннями ч.2 ст.18 КАС України предметно підсудна окружному адміністративному суду.

Разом з тим, посилання апелянта на положення ч. 3 ст.18 КАС України щодо застосування альтернативної підсудності, є необґрунтованими, оскільки вказаною нормою визначена виборна предметна підсудність справ лише щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, в даному ж випадку предметом оскарження є рішення державного реєстратора.

При цьому, на переконання судової колегії, визначення ПП "Куликівські аграрні інвестиції" другим відповідачем Чернігівську міськраду не тягне за собою зміну предметної підсудності даного спору, оскільки позовних вимог до Відповідача-2 позивачем заявлено не було.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що дана адміністративна справа предметно не підсудна Чернігівському окружному адміністративному суду та наявність у зв'язку із цим підстав для застосування положення п. 6 частини 3 ст. 108 КАС України, є помилковим.

Згідно з пункту 4 статті 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Куликівські аграрні інвестиції" - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2017 р. - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки вона не перешкоджає подальшому провадженню у справі, проте згідно до ч. 2 ст. 211 КАС України заперечення проти неї можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 28.02.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.