Справа № 757/38102/16-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

08.08.2016 ОСОБА_3 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та просив суд:

- визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років - протиправними;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за вислугу років, з врахуванням періоду його роботи механіком рефрижераторних поїздів в Георгіу-Дежському рефрижераторному вагонному депо Південно-Східної залізничної дороги з 19.10.1979 року по 10.11.1986 року, періоду навчання з 01.09.1977 року по 16.07.1979 року у Георгіу-Дежському технічному училищі №6 та служби в армії з 23.10.1979 року по 09.12.1981 року, починаючи з 06.04.2016 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, оглянувши оригінал пенсійної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.198, п.п.1, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано судом обставин, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що за 1985-1986 роки інформація про доплату за сумісництвом посад відсутня, а тому для зарахування роботи на посаді начальником рефрижераторного поїзда до стажу для призначення пенсії за вислугу років законних підстав немає.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись та зазначає наступне.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Відповідно до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 року № 583 (далі за текстом Список), таким правом користуються механіки рефрижераторних поїздів (секцій), зокрема механікам рефрижераторних поїздів (секцій) до стажу для призначення пенсій за вислугою років включаються періоди їх роботи в 1978-1990 роках начальниками рефрижераторних поїздів (секцій) при обслуговуванні рефрижераторних поїздів (секцій) меншою чисельністю робітників, ніж це було постановлено галузевими технічно обґрунтованими нормами обслуговування рефрижераторних поїздів (секцій), при наявності підтверджуючих документів про доплату за сумісництво посад.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Тобто, у чоловіків право на пенсію за вислугу років, передбаченої пунктом «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виникає при наявності таких умов: вік - після досягнення 55 років; звільнення з роботи, яка дає право н цю пенсію; загальний стаж - не менше 30 років з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Судом встановлено, що 06 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначенням пенсії за вислугу років у відповідності до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.91).

Рішенням Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19 квітня 2016 року ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з відсутністю необхідного стажу. Також зазначено, що пенсія за вислугу років призначається при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію ( стаття 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). В рішенні зазначено, що довідкою №678 від 04.04.2016 виданою Виробничим підрозділом Вагонного депо станції Київ-Пасажирський ПАТ «Українська залізниця» Регіонального філією «Південно-Західна залізниця» підтверджується лише 10 років роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Листом від 19.04.2016 №1457/03 пенсійний орган повідомив ОСОБА_3 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років (а.с.16).

З матеріалів справи убачається, що позивачу 08 червня 2015 року виповнилось 55 років.

Станом на час звернення із заявою про призначення пенсії загальний трудовий стаж позивача становить понад 38 років.

Судом встановлено, що пенсійним органом не заперечується і наявність у позивача 10 років стажу роботи на посадах, які дають право на вислугу років згідно із п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме за період роботи з 27.03.2006 по 01.04.2016 на посаді оглядача-ремонтника вагонів 6 розряду, старшого оглядача-ремонтника вагонів 7 дільниці з ремонту електроустаткування вагонів на ПТО, який підтверджується довідкою №678 від 04.04.2016 виданою Виробничим підрозділом Вагонного депо станції Київ-Пасажирський ПАТ «Українська залізниця» Регіонального філією «Південно-Західна залізниця».

Отже, в даному випадку спірним є питання наявності у позивача щонайменше ще 2 років 6 місяців пільгового стажу роботи необхідних для призначення пенсії за вислугою років у відповідності до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.20 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При дослідженні судом копії трудової книжки (а.с.14-15) встановлено, що ОСОБА_3 у періоди:

- з 01.09.1977 по 16.07.1979 навчався у Георгіу-Дежському технічному училищі №6 за спеціальністю механік рефрижераторних поїздів, що також підтверджується копією атестата НОМЕР_2 (а.с.17);

- з 19.07.1979 по 19.10.1979 працював механіком рефрижераторного поїзду резерву поїзних бригад Георгіу-Дежського рефрижераторного вагонного депо; Звільнений у зв'язку з призовом в ряди Радянської Армії.

- з 23.10.1979 по 09.12.1981 проходив службу в рядах Радянської Армії;

- з 15.01.1982 по 10.11.1986 був прийнятий на роботу механіком рефрижераторного поїзду резерву поїзних бригад Георгіу-Дежського рефрижераторного вагонного депо.

Із листа пенсійного органу від 19.04.2016 №1457/03 вбачається, що відмовляючи у зарахуванні цього періоду роботи до спеціального стажу ,пенсійний орган послався на те, що відповідно до наданих позивачем документів, зокрема, довідки від 10.12.2014 №НДА-8Т-1201, ОСОБА_3 призначався начальником рефрижераторного поїзда. Також підприємством надано інформацію про доплату за сумісництво посад за 1983-1984 роки. За 1985-1986 роки зазначена інформація відсутня, тому для зарахування роботи на посаді начальника рефрижераторного поїзда до стажу для призначення пенсії за вислугу років запропоновано додатково надати відомості про тривалість поїздок.

Колегія суддів, дослідивши зміст зазначеної довідки №НДА-8Т-1201, яка видана 10.12.2014 службою управління справами Ліскинського об'єднаного архіву Філіалу ВАТ «РЗД» Південно-Східної залізничної дороги, вважає таке твердження пенсійного органу необґрунтованим, з огляду на наступне.

Вказаною довідкою підтверджується, що згідно відомостей, які містяться в документах архівного фонду рефрижераторного вагонного депо Лиски (з 1965 по 1991 рік Георгіу-Деж), зокрема, в книзі наказів, ОСОБА_3 у період з 1982 по 1986 роки призначався начальником рефрижераторного поїзду, за що отримував доплату за сумісництво посад. Так, відповідно до відомостей, які містяться у карточках по заробітній платі за період з 1982 по 1986 рік, ОСОБА_3 було здійснено доплату за сумісництво професій і акордний заробіток (шифр « 020»):у 1982 році - за 11 місяців; у 1983 році - за 12 місяців; у 1984 році - за 11 місяців; у 1985 році - за 1 місяць.

Тобто, період в який ОСОБА_3 працював механіком рефрижераторного поїзду та одночасно призначався начальником рефрижераторного поїзда з отриманням доплати за сумісництво посад, складає 2 роки 11 місяців (11+12+11+1=35 місяців).

Проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про достатність у даному конкретному випадку доказів того факту, що спірний період роботи ОСОБА_3 у Георгіу-Дежського рефрижераторному вагонному депо на посаді механіка рефрижераторного поїзда та начальника рефрижераторної поїзда з отриманням доплати за сумісництво посад щонайменше складає 2 роки 11 місяців та може бути зараховано до спеціального стажу роботи позивача.

Враховуючи, що спеціальний стаж за період роботи ОСОБА_3 у Георгіу-Дежському рефрижераторному вагонному депо щонайменше складає 2 роки 11 місяців та враховуючи наявність у позивача 10 років спецстажу, який не заперечується пенсійним органом, колегія суддів приходить до висновку, що в сукупності стаж роботи позивача на посадах, які дають право на вислугу років складає 12 років та 11 місяців, що є достатнім для призначення пенсії згідно із п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відсутність відомостей про ліквідацію вказаного підприємства не може бути підставою для відмови ОСОБА_3 у зарахуванні спірного періоду роботи до спеціального стажу, з огляду на таке.

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992 р. між Російською Федерацію, Україною, Республіками Киргизстан, Вірменія, Таджикистан, Туркменістан, Узбекистан, Казахстан і Білорусь, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди і членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1). Усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не провадяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами (стаття 3 Угоди).

Згідно зі статтею 6 Угоди, пенсія громадянам держав - учасниць Угоди призначається за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення розміру пенсії за даною Угодою провадиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угоди).

Щодо посилання пенсійного органу на відсутність підстав для призначення пенсії за вислугою років у зв'язку з тим, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугою років продовжував працювати, то таке є необґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Як вбачається з копії трудової книжки та з довідки №678 від 04.04.2016, ОСОБА_3 з 01.04.2016 працює у виробничому підрозділі вагонне депо станції Київ-Пасажирський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на посаді бригадира (звільнений) підприємств залізничного транспорту та метрополітенів (наказ №50/ос від 01.04.2016).

Враховуючи, що вказана професія не відноситься до Списку професій і посад працівників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугою років, колегія суддів вважає, що позивачем на момент подачі заяви про призначення пенсії за вислугою років дотримано вимогу про звільнення з роботи, яка дає право на цю пенсію.

Водночас, необґрунтованими є посилання позивача про безпідставне не включення відповідачем до пільгового стажу позивача період його служби в Радянській Армії (з 23.10.1979 по 09.12.1981) та період навчання в Георгіу-Дежському технічному училищі ( з 01.09.1977 по 16.07.1979 ) з огляду на те, що відповідно до чинних нормам законодавства такий стаж включається до загального стажу роботи. Включення такого стажу для призначення пенсії саме за вислугою років не передбачено.

Враховуючи викладене, з урахуванням безпідставно невключеного відповідачем до спеціального стажу період, в який ОСОБА_3 працював механіком рефрижераторного поїзду та одночасно призначався начальником рефрижераторного поїзда з отриманням доплати за сумісництво посад, підпадає під дію п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з огляду на те, що його стаж складає більше ніж 12 років 6 місяців на зазначеній у вказаній статті роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що вказані докази у своїй сукупності підтверджують пільговий стаж позивача та безпідставність відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугою років.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначення пенсії за вислугу років, скасування рішення від 19 квітня 2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років та зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 06.04.2016 року,

Відповідно до частини 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 551,21 грн.(а.с.2), при поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 606,34 грн. (а.с.57).

У зв'язку із скасуванням постанови суду першої інстанції та прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнування на утримання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_3 половини документально підтверджених судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі у розмірі 578 (п'ятсот сімдесят вісім) гривень 78 копійок. (551,21+606,34/2=578,78).

Керуючись ст. ст. 11, 160,195, 198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_3 у призначення пенсії за вислугу років.

Скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19 квітня 2016 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 06 квітня 2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнування на утримання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 578 (п'ятсот сімдесят вісім) гривень 78 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.03.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: О.А. Губська

О.М. Кузьмишина

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Кузьмишина О.М.

Губська О.А.