Справа № 552/6998/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р.Справа № 552/6998/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 30.12.2016р. по справі № 552/6998/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця,

ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_1 08 грудня 2016 року звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту - Полтавське об'єднане УПФУ), в якому просила суд :

визнати протиправними дії Полтавського об'єднаного УПФУ щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» № 282 від 06.04.2016 року;

зобов'язати Полтавське об'єднане УПФУ Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 року № 865 (чинної на момент призначення пенсії), виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади, рангу та стажу роботи на державній службі згідно з введеними в дію з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ і постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292 та інших складових заробітної плати, отриманих за 24 календарних місяці роботи перед виходом на пенсію (надбавок, премій, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації грошових виплат), на які нараховано та з яких сплачено страхові внески, у розмірі 90% від загальної суми заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, відповідно до наданих довідок, з 01.11.2016 року.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 30.12.2016 року по справі № 552/6998/16-а, прийнятою в порядку скороченого провадження, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Київського районного суду м. Полтави від 30.12.2016 року по справі № 552/6998/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.58 Конституції України, стверджує, що дія норм Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10.12.2015 року, в якому не передбачене право перерахунку пенсії державного службовця, поширюється на правовідносини, які виникли після 01.05.2016 року, стосуються порядку призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Правовідносини, що виникли з питань перерахунку раніше призначеної пенсії за нормами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, знаходяться поза межами регулювання Закону № 889-VІІІ. На думку позивачки, чинний на час призначення їй пенсії Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, який втратив чинність за спеціальною вказівкою нового Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ, продовжує поширювати свою дію на старі триваючі факти, що виникли до вступу в дію нового закону і не припинили своє існування. Оскільки пенсію позивачці призначено з 01.12.2010 року згідно зі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, з цієї ж дати позивач набув право на перерахунок пенсії в разі підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до ст.37-1 цього Закону. Чергове підвищення заробітної плати державним службовцям проведено на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ та постанови КМУ «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році». Враховуючи викладене, вважає, що набуте в минулому право на перерахунок пенсії підлягає реалізації, а раніше призначена пенсія - перерахунку, у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01.05.2016 року.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Полтавському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач 19 жовтня 2016 року звернулася до відповідача з письмовою заявою, в якій просила переглянути розмір пенсії у зв'язку зі зміною умов праці державних службовців, провести перерахунок пенсії в розмірі 90 % від заробітної плати, без обмеження граничного розміру виплат, з місяця підвищення розміру заробітної плати державних службовців з 01 грудня 2015 року та 01 травня 2016 року.

Листом від 31 жовтня 2016 року № 213/М-17 відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку пенсії з посиланням на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Закону України "Про державну службу". У зв'язку з цим пенсії державним службовцям з вказаної дати не призначалися, а призначені пенсії не перераховувалися. Крім того, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", яким визначався порядок обчислення заробітної плати при перерахунку пенсій державним службовцям у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, виключено згідно з постановою Кабміну від 09.12.2015 р. № 1013. Також, з 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, у зв'язку з чим Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ втратив чинність. Законом № 889-VІІІ перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до Закону України «Про державну службу» не передбачено.

Не погодившись з відмовою відповідача у перерахунку пенсії, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про оскарження таких дій відповідача та зобов'язання Полтавського об'єднаного УПФУ провести з 01.11.2016 року перерахунок пенсії позивачки з урахуванням п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 року № 865, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади, рангу та стажу роботи на державній службі згідно з введеними в дію з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ і постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292, та інших складових заробітної плати, отриманих за 24 календарних місяці роботи перед виходом на пенсію (надбавок, премій, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації грошових виплат), на які нараховано та з яких сплачено страхові внески, у розмірі 90% від загальної суми заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, відповідно до наданих довідок.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено перерахунку пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 37 Закону України "Про державну службу" (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 01.12.2010 року в розмірі 90 % від заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 р. пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р.

З 01.05.2016 р. набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р. положення Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р. втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., яка набрала чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 р. Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р., з 01.05.2016 р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Як зазначалось вище, позивач звернулась до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області 19.10.2016 року із заявою про перерахунок пенсії (а.с.29-30). Листом відповідача від 31.10.2016 р. ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії (а.с.27-28).

Таким чином, виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 р., відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії".

Пунктом 4 вищезазначеної постанови було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, встановлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" до Постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015 р., а саме виключено пункт 4.

Таким чином, з 01.12.2015 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. не містила норми щодо проведення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати.

В подальшому з 23.09.2016 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року N 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".

Постанова Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, визначає лише умови оплати праці, які, застосовуються з 1 травня 2016 року, затверджує схему посадових окладів на посадах державної служби та розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців, однак, не містить жодних положень щодо перерахунку у зв'язку з прийняттям цієї постанови пенсій особам, які отримують їх за Законом України «Про державну службу».

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на час звернення позивачки до Полтавського об'єднаного УПФУ (19.10.2016 р.) були відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачки у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 р. № 292.

Стосовно доводів позивача про звуження її прав у спірних відносинах, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_3 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

У цьому ж рішенні Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Колегія суддів відмічає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання дій Полтавського об'єднаного УПФУ неправомірними.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що на час звернення із заявою про перерахунок пенсії, всупереч ст.37-1 Закону України «Про державну службу» на законодавчому рівні не визначено іншого, ніж існував на час призначення пенсії, порядку та підстав для перерахунку раніше призначених пенсій, але скасовано механізм його реалізації, і подібна бездіяльність Кабінету Міністрів України була визнана порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Суханов та Ільченко проти України», «Будченко проти України».

Так, якщо у зазначених рішеннях Європейський суд констатував, що Кабінет Міністрів повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, оскільки такий обов'язок ґрунтувався на відповідних положеннях закону, то в даному випадку законодавець положення щодо перерахунку пенсій державних службовців скасував, нових не прийняв і не мав наміру зобов'язувати Кабінет Міністрів України запроваджувати такий правовий механізм.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовивши ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3773-ХІІ у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою КМУ № 292 від 06.04.2016 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому підстави для визнання протиправними таких дій відповідача відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов'язання Полтавського об'єднаного УПФУ здійснити позивачеві перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади, рангу та стажу роботи на державній службі згідно з введеними в дію з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ і постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292 та інших складових заробітної плати, отриманих за 24 календарних місяці роботи перед виходом на пенсію (надбавок, премій, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації грошових виплат), на які нараховано та з яких сплачено страхові внески, у розмірі 90% від загальної суми заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, відповідно до наданих довідок, з 01.11.2016 року, задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 30.12.2016р. по справі № 552/6998/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.