Справа № 804/7354/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2017 р. Справа № 804/7354/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді головуючого судді Сидоренко Д.В., при секретарі Шпота Я.С., розглянувши за участю:
представника позивача Котик В.Я.,
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 ,
до відповідача Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ),
про визнання бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про:
- визнання протиправною бездіяльність Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не вирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 28.07.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 ;
- зобов`язання Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 28.07.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо звільнення позивача з військової служби, оскільки за рапортом про звільнення в запас у зв`язку з закінченням строку дії Контракту, тобто оголошення демобілізації, відповіді не отримано. Також позивач зазначає пр неналежне виконання Міністерством оборони України умов контракту, зокрема щодо забезпечення форменим одягом, виплатою підйомної допомоги і ненаданні позивачу і членам його сім`ї належного житла, або відповідної компенсації на придбання житла.
В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Заявою від 09.12.2016р. представник позивача уточнив позовні вимоги, згідно якої просить суд зобов`язати командування в Військової частини польова пошта НОМЕР_1 розірвати контракт з ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням командуванням в/ч умов контракту та у зв`язку з із закінченням його строку дії.
Відповідач проти позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив зокрема, посилаючись на безпідставність тверджень позивача щодо неналежного виконання командуванням військової частини умов контракту. Крім того, в запереченнях на адміністративний позову відповідача зазначає, що згідно п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час особливого періоду, а саме з моменту оголошення мобілізації до часу визначеного пунктами 2 (під час воєнного стану) або 3 (після прийняття рішення про демобілізацію) цієї частини, звільнення військовослужбовців з військової служби за контрактом у зв`язку з закінченням контракту не передбачено. В обґрунтування заперечень відповідачем надані письмові пояснення щодо неотримання речового забезпечення та неотримання житла позивача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідка суд -
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних силах України на підставі контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України від 28.07.2015р., у зв`язку з чим спір з приводу заявлених позовних вимог підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
28.07.2015р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на термін до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію.
ОСОБА_1 подано рапорт від 23.07.2016р. на ім`я командира військової частини ПП НОМЕР_1 , з проханням надати йому та його сім`ї, яка виявила бажання мешкати за місцем його служби належне житло, або відповідну компенсацію.
ОСОБА_1 подано рапорт від 29.07.2016р. (вх.№4551 від 09.08.2016р.) на ім`я командира військової частини ПП НОМЕР_1 , з проханням розірвати контракту у зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України умов контракту, а саме: ненаданням житла, або компенсації за житло та ненадання матеріального забезпечення у повному обсязі.
Листом вих. №2427 від 31.08.2016р. на рапорт позивача за вх.4551 від 09.08.2016р. про намір розірвати контракт у зв`язку з невиконанням умов контракту, а саме ненадання житла або компенсації за житло; ненадання матеріального забезпечення у повному обсязі повідомлено наступне.
Оскільки в країні запроваджено особливий період, то звільнення військовослужбовців від військової служби в цей час здійснюється за переліком підстав, що визначений ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
По питанню звільнення з військової служби військовослужбовець звертається особисто до командира військової частини із рапортом, у якому повідомляє про підстави звільнення (за переліком вказаним вище). До рапорту необхідно надати копії документів на підтвердження інформації щодо підстав або причин звільнення.
Попередньо відсутнє звернення (рапорт) із проханням надання житла. При написанні рапорту на звільнення із такою мотивацією треба ураховувати постановку на чергу (облік) військовослужбовця з метою подальшого отримання житла (постійного або тимчасово наданого для користування), наявність його у житловому фонді Міністерства. Однак у зв`язку з відсутністю фонду службового житла, а також необхідної вислуги років для отримання житла для постійного користування, ОСОБА_1 не був забезпечений житлом з об`єктивних причин, а не з причин неналежного виконання умов контракту командуванням. Відомостей, що ОСОБА_1 винаймає житло в частині не має, до командування частини звернень щодо отримання компенсації за піднайом житла за місцем проходження військової служби не надходило.
Будь-то речове або продовольче майно забезпечення здійснюється Міністерством оборони України планово та у встановлені строки його реалізації (термінів носіння). ОСОБА_1 не надавалося до рапорту копії попередніх звернень (рапортів), де особисто на прохання було відмовлено щодо отримання матеріального забезпечення, яке гарантоване Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Також у відповіді зазначено, що перелік підстав звільнення військової служби є вичерпним та наведений в повному обсязі у ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Інших правових підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців ЗСУ не існує. Щодо положення про проходження військової служби, інструкцій, наказів МОУ тощо це є підзаконні нормативно-правові акти, які розкривають механізми, як саме реалізується те чи інше положення Закону.
Несвоєчасний розгляд командуванням поданого рапорту про дострокове розірвання контракту не може вважатися поважною причиною невиходу на службу, оскільки військовослужбовець за будь-яких обставин зобов`язаний дотримуватися військової дисципліни.
Виходячи з викладеного, на підставі необґрунтованості наведених причин, неможливе надання згоди на розірвання контракту на даний час.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Види військової служби визначені частиною шостою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу.
Порядок звільнення з військової служби унормовано статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Так, відповідно до пункту б) частини другої статті 26 Закону звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Згідно з частиною шостою статті 26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:
а) у зв`язку із закінченням строку контракту;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби;
в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;
д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України;
е) через службову невідповідність;
є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;
ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;
з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);
и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції";
ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі;
й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу);
к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;
л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»;
м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
Як зазначалося вище контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України від 28.07.2015р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 укладено на термін до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За Законом України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (частина перша статті 1 Закону).
Згідно з статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).
Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймалися рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII), Указ Президента України від 06 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 06 травня 2014 року №1240-VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року №607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року №1595-VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII).
Також Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.
Відтак, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, при цьому таке пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.
Станом на час виникнення спірних правовідносин, відсутній Указ Президента України про оголошення демобілізації в розумінні ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту про проходження військової служби у Збройних силах України.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність обставин протиправності бездіяльності Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не вирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 28.07.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строку контракту про проходження військової служби у Збройних силах України від 19.03.2013р.
Також відсутні обставини протиправності бездіяльності Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не вирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 28.07.2015 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , з підстав неналежне виконання Міністерством оборони України умов контракту, з огляду на наступне.
Відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:
1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:
а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;
г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;
е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;
є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;
ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;
з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;
Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання;
2) під час воєнного стану:
а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;
г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;
3) після прийняття рішення про демобілізацію:
а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;
б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.
Отже, у частині восьмій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наведено вичерпний перелік підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців під час дії особливого періоду.
Під час дії особливого періоду не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця), тобто на підставі пункту «з» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим, станом на час подачі позивачем до військової частини рапорту про розірвання контракту, у суб`єкта владних повноважень були відсутні правові підстави для розірвання контракту, укладеного під час дії особливого періоду на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Таким чином, військова частина польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відмовивши позивачу у задоволенні його рапорту щодо звільнення, діяла правомірно, відповідно до законодавства, що регулює спірні правовідносини, внаслідок чого в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 16.01.2017р.
У повному обсязі постанову складено 23.01.2017р.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.В. Сидоренко