Справа № 820/3367/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р.Справа № 820/3367/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 820/3367/16 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення, вимоги та рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центральної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 08.06.2016 року № ; визнати протиправною та скасувати вимогу Центральної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2016 року № Ф-256; визнати протиправним та скасувати рішення Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № про застосування штрафних санкцій та донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.06.2016 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення було задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 08.06.2016 року № (форма Р).

Скасовано вимогу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.06.2016 року № Ф-256.

Скасовано рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.06.2016 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 23.02.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу фізичної особи-підприємця та взятий на податковий облік у Центральній ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області, основними видом діяльності позивача є обслуговування напоями (код КВЕД 56.30), роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.25), роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.26), діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (КВЕД 56.10), що підтверджується випискою з ЄДР, актом перевірки (а.с.8, 14 т.1).

У період з 25.04.2016 по 18.05.2016 року фахівцями відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 16.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування. Обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 16.01.2014 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 25.05.2016 року № 1846/20-30-13-04/НОМЕР_3 (а.с.12-22, т.1), яким зафіксовано порушення вимог пп.177.1 п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб, який було утримано з сукупного доходу за 2015 рік та ст.4,7,9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Порушення, встановлені під час проведення перевірки, стали підставою для винесення: податкового - повідомлення рішення № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 65017.53 грн., в т.ч. основний платіж 52014.02 грн., та штрафні санкції 13003.51 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.06.2016 року № , яким позивачеві визначені штрафні санкції у розмірі 6847.31 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.06.2016 року № Ф-256 у розмірі 68473.12 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту перевірки від 25.05.2016 року № 1846/20-30-13-04/НОМЕР_3., підставами для висновку про заниження податку з доходів фізичних осіб, та як наслідок заниження суми страхових внесків від чистого доходу у 2015 році стало твердження податкового органу про те, що витрати з оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та оренди обладнання не можливо підтвердити, а тому вказані витрати було неправомірно включено позивачем до складу валових витрат у 2015 році. Тобто зроблено висновок, що перевіркою неможливо встановити той факт, що валовий дохід у 2014 та 2015 роках був отриманий позивачем від основного виду діяльності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що до витратної частини податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2014-2015 роки позивачем включено витрати, які пов'язані з орендою приміщення, орендою обладнання, охороною, обслуговуванням РРО, господарськими витратами, заробітною платою найманим працівникам у сумі, в т.ч. по декларації від 09.02.2016 року № вартість документально підтверджених витрат складає 687066.16 грн.

Одним з видів діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, в тому числі обслуговування напоями (роздрібна торгівля алкогольними напоями, пивом, соками, їжею) за готівкові кошти кінцевому споживачеві через зареєстрований у встановленому порядку реєстратор розрахункових операцій з обов'язковою видачею розрахункового документу.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 177.1, 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, в т.ч. належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди обладнання від 03.05.2015 року № 1/, предметом якого є строкове платне користування обладнанням та меблями для облаштування кафе за адресою АДРЕСА_1.

На підтвердження правомірності віднесення на валові витрати витрат з орендної плати позивачем було надано акт приймання-передачі обладнання, акти здачі - прийняття наданих послуг з оренди обладнання відповідні квитанції про оплату (а.с.75-96, т.2).

Також колегія судів вказує на те, що матеріали справи свідчать про те, що на адвокатський запит від 01.11.2016 року № 01/11 листом ДФС України від 11.11.2016 року № 11982/В/99-99-14-05-01-14 було надано диск щодо розрахункових документів, які надійшли до податкового органу від реєстратора розрахункових операцій «Марія-304Т» (заводський номер ТР), який зареєстрований за позивачем ( т. 3 а.с. 171-175). Вказані документи свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 здійснював задекларований вид господарської діяльності.

Разом з цим, до матеріалів справи було надано копії договорів поставки продовольчих товарів, товарно-транспортні накладні, де остаточним місцем розвантаження вказана адреса кафе, чеки на придбання продуктів харчування, квитанції на оплату (а.с.226-250, т.1, а.с.1-3, 5-16, т.2), що також підтверджує здійснення задекларованої діяльності позивачем.

На підставі викладеного, колегія судів дійшла до висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що витрати по оренді майна за вищевказаним договором правомірно віднесені до складу валових витрат, так як використання орендованого устаткування має безпосередній зв'язок з діяльністю підприємця позивача.

Також судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у 2015 році позивач по договору оренди від 01.09.2015 року № 1-01/15 з ФОП ОСОБА_3 орендував нежитлове приміщення під кафе, за адресою АДРЕСА_1. Вказаним договором передбачено, що загальна площа приміщення, що орендується дорівнює 118.3 м2 та визначена орендна плата, вартість якої позивачем віднесена до валових витрат.

На підтвердження правомірності віднесення до валових витрат витрати на оренду приміщення для кафе позивачем надано акти здачі -приймання наданих послуг та квитанції про оплату (а.с.63-74, т.2).

Апелянт вказує, що при проведенні перевірки на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності податковим органом встановлено, що станом на 12.08.2015 року ОСОБА_3 належить спільна частка ? нежитлових приміщень в підвальній частині у житловому будинку літ «Б» загальною площею 157.6 м2 за адресою АДРЕСА_1. На підставі чого, податковим органом зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_3 мав право надати в оренду позивачеві лише ? частини від площі 118,3 м2, на яку мав право власності, а отже, позивач мав право віднести до складу валових витрат 1/2 вартості орендної плати, тобто 91105.00 грн.

Колегія не погоджується з вказаним твердженням та зазначає, що відповідно до договору оренди нежилого приміщення від 28.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 и ФОП ОСОБА_3 (а.с.4, т.2), останнім отримано в оренду нежитлове приміщення площею 78.8 м2 за адресою АДРЕСА_1. Вказаним договором передбачено право орендаря здавати приміщення в оренду (п.6.2 Договору), а отже суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат суму орендної плати за використання приміщення кафе площею 118,3 м2.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. При цьому, ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму

Згідно з ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності).

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір оренди визнаний недійсним або нікчемним.

На підставі вищевикладеного, колегія судів робить висновок, що кошти сплачені позивачем контрагентам в оплату за отримані послуги (оренда майна та обладнання), є пов'язаними з основною діяльністю позивача та підтверджуються документально, а тому позивачем було правомірно включено витрати з оренди обладнання та оренди приміщення до складу валових витрат , а тому і відсутні підстави для донарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і накладення штрафних санкцій.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2016р. по справі № 820/3367/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 28.02.2017 р.