Справа № 816/2176/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2176/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 25.11.2016 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у якому просить:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 13.09.2016 №287 о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність);

- поновити позивача на посаді старшого інспектора відділення поліції №1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року скасовано рішення Атестаційної комісії № 1 Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 серпня 2016 року, яке було підставою для його звільнення зі служби в поліції, а тому наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 серпня 2016 року № 287 також підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У наданих до суду письмових запереченнях відповідач просив в задоволенні адміністративного позову відмовити посилаючись на те, що рішенням атестаційної комісії прийнятим за результатами атестації ОСОБА_1 останнього визнано таким, що не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби.

Вказував на те, що у відповідності до п. 28 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 205 року № 1465 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890 керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Враховуючи викладене відповідач стверджував про правомірність спірного наказу та відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів, суд визнав за можливе розглядати справу без участі відповідача та завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 18 серпня 2016 року атестаційною комісією №1 Національної поліції України, створеної на підставі наказу №495 від 18 липня 2016 року, проведено атестування ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділення поліції №1 Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області.

За результатами атестування (висновок атестаційної комісії) та згідно Розділу IV атестаційного листа, атестаційною комісією зроблено висновок: "4-займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 13 вересня 2016 року № 287 о/с капітана поліції ОСОБА_1 старшого інспектора відділення поліції № 1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (через службову невідповідність). Підставою для винесення вказаного наказу слугувало рішення атестаційної комісії від 18 серпня 2016 року, згідно якого ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не погоджуючись з вказаним рішенням атестаційної комісії оскаржив його до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Атестаційної комісії №1 Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Полтавській області про скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної комісії № 1 Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яке оформлено протоколом №15.00025205.0062582 від 18 серпня 2016 року та зазначене в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа, яким ОСОБА_1 визнаний таким, що не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

Відповідно до частини третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Згідно до ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року встановлено, що рішення Атестаційної комісії № 1 Головного управління Національної поліції в Полтавській області, оформлене протоколом від 18 серпня 2016 року №15.00025205.0062582, згідно якого ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність є протиправним та необґрунтованим.

Враховуючи те, що рішення атестаційної комісії від 18 серпня 20016 року яке слугувало підставою для прийняття відповідачем 13 вересня 2016 року наказу про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року було визнано протиправним та скасовано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що спірне рішення є правовими актами індивідуальної дії, який відповідно до приписів статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі його неправомірності визнається судом протиправними і скасовуються, суд, керуючись положеннями частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 13 вересня 2016 року 287 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абзаці третьому пункті 32 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Для обчислення середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.01.2012 (реєстраційний номер рішення в єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 09 грудня 2016 року №2155/115/29/01/2016 середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 173,39 грн. що сторонами не оспорюється.

Так, згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року N 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" кількість робочих днів за період з 14 вересня по 31 грудня 2016 року становило 77. Кількість робочих днів за період з 01 січня по 03 березня 2017 року становила 43.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, висновок суду щодо незаконності прийнятого відповідачем наказу про звільнення позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2016 року по 03 березня 2017 року у розмірі 20806,80 грн. (173,39 х 120 робочих дні за період з 14 вересня 2016 року по 03 березня 2017 року).

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність своїх дій (бездіяльності).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно з нормами Податкового кодексу України та як страхувальник згідно з Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Полтавській області від 13 вересня 2016 року № 305287 о/с в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 (старшого інспектора відділення поліції № 1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області).

Поновити ОСОБА_1 на посаді сстаршого інспектора відділення поліції № 1 Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з14 вересня 2016 року.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 вересня 2016 року по 03 березня 2017 року у розмірі 20806,80 грн (двадцять тисяч вісімсот шість гривень вісімдесят копійок) з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Постанову в частині поновлення на посаді та виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко