Справа № 813/5891/15
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Київ К/800/16418/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Маринчак Н.Є., Приходько І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016

у справі № 813/5891/15 (876/12325/15)

за позовом ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4.)

до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, Галицька ОДПІ)

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся у жовтні 2015 року до суду з адміністративним позовом до Галицької ОДПІ про скасування податкового повідомлення-рішення № 290-17 від 24.06.2015.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2015 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 постанова Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2015 скасована та прийнята нова постанова, якою позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу відповідача просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Судом апеляційної інстанції на підставі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області її правонаступником - Галицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 020213-1 від 02.02.2013, укладеного між приватним підприємством автоцентр «ЛИГА-П» (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), продавець зобов'язується передати покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах договору наступний товар: автомобіль марки Nissan Murano 3.5. MCVT LE---D-; кузов НОМЕР_1; колір QAB-білий; рік випуску 2012; за ціною 410 200,00 грн.

Вказаний транспортний засіб зареєстровано 06.02.2013 на ім'я ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2.

24.06.2015 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми Ф № 290-17 за платежем: транспортний податок з фізичних осіб на суму податкового зобов'язання 25 000,00 грн. з повідомленням про необхідність сплати вказаного податкового зобов'язання протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із скаргою до Головного управління ДФС у Львівській області. Відповідно до рішення про результати розгляду скарги № 4069/10/13-01-10-07-05 від 19.08.2015 вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу залишено без задоволення. Після одержання вказаного рішення позивач звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України. Відповідно до рішення № 8626/Д/99-99-10-01-03-14 від 14.09.2015 про результати розгляду скарги вказане податкове повідомлення-рішення залишене без змін, як і рішення про розгляд первинної скарги позивача, а повторну скаргу без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом, оскільки автомобіль позивача, право власності на який зареєстровано 06.02.2013, згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі є платником вказаного податку.

Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № 290-17 від 24.06.2015, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий податок з громадян України - транспортний податок шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України.

Із набранням чинності вказаної статті ПК України 01.01.2015, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см, є платниками транспортного податку.

При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст. 9 ПК України).

У статті 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп. 10.1.1.), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Так, відповідно до п. 8.3. ст. 8 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

При цьому згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Приписи п. 12.5 ст. 12 ПК України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 цієї статті.

З аналізу наведених норма вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. При цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Положеннями п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII органам місцевого самоврядування рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки Закон України «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, а транспортний податок установлено в місті Львові ухвалою Львівської міської ради 19-тої сесії 6-го скликання від 19.01.2015 № 4263, то застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 у справі № 813/5891/15 (876/12325/15) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: Н.Є. Маринчак
І.В. Приходько