Справа № 0301/415/12
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" лютого 2017 р. м. Київ К/800/62251/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області про зобов'язання поновити виплату пенсії,

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним Рішення Комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області (далі - Управління) від 24 січня 2012 року № 1 про припинення їй виплати пенсії за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язати відповідача поновити з 01 лютого 2012 року їй виплату пенсії за вислугу років, призначену 30 березня 2011 року.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, позов задоволено.

Визнано протиправним Рішення Комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області від 24 січня 2012 року № 1 про припинення позивачу виплати пенсії за вислугу років згідно пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Зобов'язано відповідача поновити з 01 лютого 2012 року ОСОБА_2 виплату пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Управління подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посадах: завідувача рецептурно-виробничого відділу Центральної районної лікарні № 31 смт. Локачі з 12 вересня 1980 року по 25 серпня 1982 року, фармацевта Аптеки № 17 м. Києва з 01 вересня 1982 року по 30 квітня 1985 року, фармацевта Міжлікарняної аптеки № 19 м. Володимир-Волинський з 21 квітня 1986 року по 13 серпня 1998 року, провізора Аптеки ПП «ДІП» з 14 серпня 1998 року по 30 червня 1999 року, завідувача Аптечним кіоском № 1 Приватного підприємства «ДІП» з 01 липня 1999 року по 31 жовтня 2002 року, фармацевта Аптеки приватного підприємця ОСОБА_3 з 01 листопада 2002 року по 30 вересня 2004 року, фармацевта Аптеки Приватного підприємства «ДІП» з 01 жовтня 2004 року по 29 березня 2011 року.

З 30 березня 2011 року ОСОБА_2 отримувала пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Управління оскаржуваним рішенням з 01 лютого 2012 року припинило виплату пенсії за вислугу років, оскільки відсутній 25 річний стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Так, спеціальний стаж позивача складає лише 16 років 11 місяці 07 днів.

Періоди роботи позивача на посадах: провізора Аптеки Приватного підприємства «ДІП» - з 14 серпня 1998 року по 30 червня 1999 року, завідувача Аптечним кіоском № 1 Приватного підприємства «ДІП» - з 01 липня 1999 року по 31 жовтня 2002 року, фармацевта Аптеки приватного підприємця ОСОБА_3 - з 01 листопада 2002 року по 30 вересня 2004 року, фармацевта Аптеки Приватного підприємства «ДІП» - з 01 жовтня 2004 року по 29 березня 2011 року не можуть бути зараховані до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки відсутні докази, що підтверджують проходження зазначеними установами державної акредитації, а також не вказані в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що робота позивача на посадах фармацевта, провізора, завідувача аптечним кіоском у зазначених вище установах зараховується до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, такий стаж позивача складає 29 років 6 місяців 24 дні, тобто позивач має право на отримання пенсії за вислугу років. Організаційно-правова форма суб'єкта господарювання не впливає на можливість призначення пенсії та не є підставою для відмови у її призначенні чи припиненні її виплати.

Проте, колегія суддів з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення при наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України незалежно від віку.

Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях. Відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначення аптечного закладу наведено в статті 16 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з якою безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Відповідно до частини другої цієї статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, аптека офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Як встановили суди попередніх інстанцій, Аптека Приватного підприємства «ДІП», Аптечний кіоск № 1 Приватного підприємства «ДІП», Аптека приватного підприємця ОСОБА_3, Аптека Приватного підприємства «ДІП», у яких працювала ОСОБА_2, не проходили державну акредитацію, тому, враховуючи положення наведених вище норм законодавства, вони не мають офіційного визнання статусу закладу охорони здоров'я. Таким чином, робота у цих закладах не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 немає, оскільки в неї відсутній 25 річний стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2013 року № 21-241а13.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

постановила:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області задовольнити.

Постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області про зобов'язання поновити виплату пенсії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Володимирі-Волинському та Володимир-Волинському районі Волинської області про зобов'язання поновити виплату пенсії відмовити.

Постанова може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Кобилянський М.Г.