Справа № 13037/09/2170
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2010-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2010 р. 8 год.50 хв.Справа № 2-а-13037/09/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Мкртчян А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Юрмаш-Універсал"

до державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій ,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрмаш-Універсал» (далі позивач, Товариство) звернулося з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі відповідач, ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.03.2009 року № /0, яким визначено податкове зобовязання з податку на прибуток у розмірі 49771,38 грн., у тому числі за основним платежем 29556,0 грн., за штрафними санкціями - 20215,38 грн., № /0, яким визначено податкове зобовязання з комунального податку за штрафними санкціями в сумі 510 грн. та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 25.03.2009 року № НОМЕР_1 у розмірі 122379,57 грн., № НОМЕР_2 в розмірі 1020 грн.

Спірні податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій складені на підставі акту планової виїзної перевірки від 13.03.2009 року № 935/23-5/33172750 з питань дотримання Товариством вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 року по 30.09.2008 року.

Даною перевіркою встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового та валютного законодавства:

- Товариством неправомірно включено до складу валових витрат у 4 кварталі 2006 року сплачену передплату в сумі 114177,0 грн. контрагенту, який не є платником податку на прибуток;

- безпідставно неподано підприємством за 4 квартал 2005 року та 1-2 квартали 2006 року розрахунків сум комунального податку;

- недотримання граничних строків надходження валютних цінностей в Україну, зазначених в контрактах;

- Товариством-резидентом порушено порядок та строки декларування валютних цінностей;

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.03.2009 року № /0, № /0 та рішення про застосування штрафних санкцій від 25.03.2009 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, посилаючись на наступне.

Позивач вважає необгрунтованим висновок відповідача щодо завищення товариством валових витрат на суму попередньої оплати за товар ПП Агрофірмі «Гаван», яка є платником фіксованого сільськогосподарського податку з тих підстав, що зазначений контрагент у документах, які були представлені позивачу, вказав свій статус як платник податку на загальних підставах та виставив рахунок на попередню оплату товару. На момент здійснення господарської операції позивачу не було відомо податковий статус зазначеного контрагента, а тому він не несе відповідальності за наслідки відображення цієї операції у податковому обліку.

Товариство не погоджується з нарахуванням відповідачем штрафних санкцій за неподання декларації по комунальному податку, посилаючись на те, що не обчислювало зазначений податок у 4 кварталі 2005 року та 1-2 кварталах 2006 року за відсутності обєкта оподаткування з цього податку, а тому вважає себе звільненим від сплати та подання звітності.

Щодо застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, позивач наполягає на порушення ДПІ строків застосування адміністративно-господарських санкцій за ст. 250 ГК України, оскільки оскаржуване рішення прийняте 25.03.2009 року за правопорушення, вчинене у листопаді 2007 року, тобто більше ніж рік з дня вчинення. Крім того, на виконання умов зовнішньоекономічних контрактів товариством здійснено відвантаження товару цибулі, який за своїми властивостями швидко псується, а тому товариством внесено зміни до контрактів щодо зменшення вартості експортованого товару. У звязку з цим сума оплати за товар була значно зменшена.

Неправомірним на думку позивача є застосування відповідачем штрафних санкцій за недекларування валютних цінностей, які належать товариству та знаходяться за межами України, оскільки право застосовування цих санкції належить Національному банку України.

Представник відповідача, проти позову заперечив, суду пояснив наступне.

Посилаючись на п.п.11.2.3.п.11.2. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (далі Закон № 334/94-ВР) відповідач вважає, що позивачем неправомірно включено до складу валових витрат у 4 кварталі 2006 року сплачену передплату в сумі 114177,0 грн. ПП Агрофірмі «Гаван», яка не є платником податку на прибуток, оскільки у ході проведення перевірки на підставі наданих позивачем для перевірки бухгалтерських та податкових документів встановлено, що зазначений контрагент взагалі не відображав свій статус платника, тобто у позивача була відсутня будь-яка інформація, платником якого податку є ПП Агрофірма «Гаван», а тому товариство мало право по цьому контрагенту збільшити валові витрати тільки у разі фактичної поставки ним товару.

Комунальний податок є видом місцевих податків і зборів, а тому порядок та строки його сплати встановлюються органами місцевого самоврядування. За обраною позивачем системою оподаткування, поряд з іншими податками, він зобовязаний сплачувати комунальний податок. Відсутність обєкта оподаткування не позбавляє позивача обовязку щоквартально складати та подавати до ДПІ податкову декларацію з цього податку.

Щодо нарахування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, відповідач зазначив, що у січні-березні 2007 року ТОВ «Юрмаш-Універсал» укладено зовнішньоекономічні контракти з нерезидентами, на виконання яких позивачем здійснено ряд експортних операцій з поставки товару цибулі. У ході перевірки ДПІ встановлено порушення термінів надходження валютної виручки на загальну суму 3600 євро та 19640 дол. США, а тому відповідачем обґрунтовано прийнято рішення № НОМЕР_1.

Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач протягом шести кварталів не декларував валютні цінності, які за даними бухгалтерського обліку Товариства, знаходились за межами митних кордонів України, а тому до нього застосовано штрафні санкції у встановленому законодавством розмірі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у звязку із такими обставинами.

З метою організації контролю за повним та своєчасним надходженням податків та обовязкових платежів до бюджету та державних цільових фондів відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку позивача за період з 01.10.2005 року по 30.09.2008 року. За результатами перевірки складено акт від 13.03.2009 року № 935/23-5/33172750, на підставі якого 25.03.2009 року ДПІ прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /0, № /0 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.03.2009 року № /0 необхідно зазначити наступне.

Перевіркою встановлено заниження позивачем валових витрат за перевіряємий період на загальну суму 496197,0 грн. та завищення валових витрат на загальну суму 187141,0 грн., у тому числі за 4 квартал 2006 року в сумі 114177,0 грн., що стало підставою для збільшення відємного значення обєкта оподаткування податку на прибуток на 261293,0 грн. та збільшення Товариству податкових зобовязань з цього податку на 29566,0 грн. За актом перевірки завищення валових витрат на 103614,0 грн. та заниження їх розміру на 484971,0 грн. відбулося в результаті математичних помилок, допущених позивачем при складанні декларації з податку на прибуток за 2007-2008 роки. Позивачем зазначені висновки контролюючого органу не оспорюються.

Позивач не погоджується з висновками ДПІ в частині неправомірності включення Товариством до складу валових витрат у 4 кварталі 2006 року сплачену передплату в сумі 114177,0 грн.

Відповідно до п.п.11.2.3.п.11.2. ст. 11 Закону № 334/94-ВР датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є:

а) нерезидентами;

б) резидентами, які сплачують цей податок за ставкою нижчою, ніж зазначена у статті 10 цього Закону (крім платників податку, зазначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону), або сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими від сплати цього податку або не є його суб'єктами згідно із законодавством, - є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Будь-яка особа, визначена абзацом "б" цього підпункту, зобов'язана при укладенні договору з платником податку за його вимогою зазначати у такому договорі про те, що така особа має статус платника цього податку на загальних умовах, передбачених цим Законом. Якщо така особа не зазначає у такому договорі про такий статус або якщо товари (послуги) надаються без укладення письмових договорів, то з метою визначення дати збільшення валових витрат покупця вважається, що такі товари (послуги) були надані особами, звільненими від оподаткування цим податком. Якщо особа, яка не має статусу платника цього податку на загальних умовах, передбачених цим Законом, зазначає у договорі, що вона є таким платником податку, то вважається, що така особа умисно ухиляється від оподаткування у розмірі отриманого нею авансу (попереднього платежу). При цьому платник податку - покупець товарів (послуг) не несе відповідальності за збільшення валових витрат, здійснених за датою попередньої оплати (авансування) вартості товарів (послуг) на підставі недостовірної інформації про статус платника податку, зазначеної у договорі.

Беручи до уваги те, що позивачем на пропозицію суду не надано доказів того, що ПП Агрофірма "Гаван" у договорі зазначила, що має статус платника податку на прибуток, суд погоджується із позицією відповідача щодо обліку даних операцій як таких, які проведені із контрагентом, що не має статусу платника податку на прибуток, а тому для визнання нечинним рішення від 25.03.2009 року № /0 немає підстав.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.03.2009 року № /0 необхідно зазначити наступне:

За актом перевірки від 13.03.2009 року позивачем не надано до ДПІ розрахунків комунального податку за 4 квартал 2005 року та 1-2 квартали 2006 року. Перевіркою встановлено відсутність обєкта оподаткування у ці періоди.

Відповідно до п. 2 частини першої статті 15 Закону України "Про систему оподаткування" від 25.06. 1991 року № 251-XII (далі - Закон № 1251-XII) та ст. 15 Декрету Кабінету Міністрів України від 20.05.1993 року № 56-93 (далі Декрет) комунальний податок віднесено до місцевих податків. Види місцевих податків і зборів, їх граничні розміри та порядок обчислення встановлені Декретом.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону № 1251-XII місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), механізм справляння та порядок їх сплати встановлюються сільськими, селищними, міськими радами відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, установлених законами України.

Положенням про порядок обчислення та надходження до бюджету комунального податку, затвердженого рішенням 27 сесії Херсонської міської Ради народних депутатів № 998 від 23.12.2005 року встановлено квартальний податковий період нарахування та сплати комунального податку, тобто нарахування та сплата цього податку здійснюється на підставі розрахунків, які подаються платником щоквартально.

Пунктом 1.11 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (далі Закон № 2181-ІІІ) податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу). Платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що позивач, як платник податків, зобов'язаний надавати податковому органу податкові декларації (розрахунки) з тих податків, платником яких він являється, незалежно від наявності чи відсутності податкових зобов'язань за звітний період, оскільки визначення та сплата цих зобов'язань здійснюється платником самостійно і вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Отже, позивачем безпідставно не подано до ДПІ декларації (розрахунки) з комунального податку за 4 кварталі 2005 року та 1-2 квартали 2006 року.

Відповідно до п.п.17.1.1. п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Таким чином, відповідачем правомірно прийнято рішення від 25.03.2009 року № /0, яким позивачу нараховано штрафні санкції за неподання податкових декларацій у строки, визначені законодавством.

Щодо рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 25.03.2009 року № НОМЕР_1 необхідно зазначити наступне:

У період, який перевірявся, Товаристо здійснювало експортні операції згідно з укладеними з нерезидентами зовнішньоекономічними контрактами.

Так, відповідно до контракту Nо 18/02 від 22.02.2007 року, укладеного з фірмою «LUCAnet» та вантажно митних декларацій (далі ВМД), позивачем відвантажено нерезиденту товару (цибулі) на загальну суму 3600,0 євро. Оплату товару не здійснено. Граничний строк надходження валютної виручки до 18.06.2008 року.

Відповідно до контракту Nо 23/03 від 12.03.2007 року, укладеного з фірмою ООО «Ника-Линк» та ВМД, позивачем відвантажено нерезиденту товару (цибулі) на суму 25000,0 доларів США. Нерезидентом оплату товару здійснено на суму 13200,0 доларів США, заборгованість 11800,0 доларів США. Граничний строк повернення коштів - 21.06.2007 року.

Згідно з контрактом Nо. MUU-01 від 12.02.2007 року, укладеного з фірмою ООО «МегаЛинк» та ВМД, позивачем відвантажено нерезиденту товару (цибулі) на суму 48400,0 доларів США. Нерезидентом оплату товару здійснено на суму 44000,0 доларів США, заборгованість 4400,0 доларів США. Граничний строк повернення коштів 12.07.2007 року.

Відповідно до контракту №-05/01 від 24.01.2007 року, укладеного з фірмою «Omikron-Di LTD» ВМД, позивачем відвантажено нерезиденту товару (цибулі) на загальну сум 36712,0 доларів США. Нерезидентом оплату товару здійснено на суму 33247,0 доларів США, заборгованість 3440,0 доларів США. Граничний строк надходження валютної виручки - 22.11.18.2007 року.

Статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) від 23.09.94 року № 185/94-ВР (далі Закон № 185/94-ВР) визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажно-митної декларації) продукції, що експортується.

Відповідно до ст. 2 Закону № 185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до статті 4 Закону України від 23.09.94 N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" порушення резидентами строків повернення валютної виручки або строків поставки товару, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Пунктом 17.1 ст. 17 Закону № 2181-III визначено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Таким чином, Законом № 185/94-ВР не встановлено обмежень щодо розміру нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньо-економічної діяльності.

У судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти, викладені ДПІ в акті перевірки від 13.03.2009 року щодо порушення позивачем строків повернення валютних цінностей на митну територію України, які не спростовані Товариством.

Доказів існування додаткових угод, які були укладені між позивачем та наведеними вище нерезидентами на зміну або доповнення умов існуючих контрактів, а також висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики щодо відстрочення поставки товару, Товариством не надані.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть застосовуватися уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Оскільки нарахування пені за порушення порядку розрахунків у сфері ЗЕД не тягне за собою ні припинення правопорушення, ні ліквідації його наслідків, то такий спеціальний вид пені за ознаками не підпадає під визначення адміністративно-господарської санкції.

Отже, ст. 250 Господарського кодексу, яка регламентує строки застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері ЗЕД не поширюється.

За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість на законність рішення ДПІ шодо нарахування пені у розмірі 122379,57 грн. за порушення строків повернення валютної виручки.

Щодо рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 25.03.2009 року № НОМЕР_2 необхідно зазначити наступне:

Як встановлено судом, позивач протягом шести кварталів не декларував належні йому валютні цінності, які за даними бухгалтерського обліку Товариства, знаходились за межами митних кордонів України у сумі 3600,0 євро та 19640 доларів США.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» від 18.06.1994 року № 319/94 декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України, здійснюється щоквартально.

Згідно частини 3 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (далі Декрет) державна податкова інспекція України здійснює фінансовий контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами на території України.

Пуктом 2 статті 16 Декрету встановлено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються міри відповідальності (фінансові санкції) за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, яке знаходиться за межами митних кордонів України у вигляді штрафу в сумі, що встановлюється Національним банком України.

Відповідно статті 3 Указу Президента України «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» від 27.06.1999 року № 734/99 санкції, передбачені статтею 2 цього Указу та пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача про те, що право застосовувати штрафні санкції за порушення порядку та термінів декларування валютних цінностей належить виключно Національному банку України, а тому оскаржуване рішення від 25.03.2009 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за порушення позивачем ст.16 Декрету є законним.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Юрмаш-Універсал» є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Юрмаш-Універсал" у задоволенні позову до державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень від 25.03.2009 року № /0, № /0 та рішень про застосування штрафних санкцій від 25.03.2009 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23 березня 2010 р.

Суддя Кисильова О.Й.