Справа № 623/3303/16-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р.Справа № 623/3303/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Бартош Н.С. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24.01.2017р. по справі № 623/3303/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні дострокової (пільгової) пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй в достроковому (пільговому) призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; зобов'язати відповідача достроково призначити їй пільгову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства з 04.11.2016 року відповідно до ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Ізюмського міськрайонного суду в Харківській області від 24.01.2017 року позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Конституції України, КАС України та не відповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір`ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно Довідки Гороховатської сільської ради Борівського району Харківської області № 537 від 26.10.2016 р., в сім'ї ОСОБА_1 виховувалася її дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення нею шестирічного віку.

Довідкою Виконавчого комітету Гороховатської сільської ради Борівського району Харківської області про склад сім'ї № 336 від 26.10.2016 р., Підтверджено, що ОСОБА_2 входить до складу сім'ї та проживає з ОСОБА_1

Відповідно до довідки Борівського ЦПМС № 380 ЛКК № 165 від 24.10.2016 року, ОСОБА_2 знаходилась на диспансерному обліку з моменту народження як дитина потерпіла від аварії на ЧАЕС (батько ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС). З 9 місяців на " Д" обліку - залізодефіцитна анемія І-ІІ ступеню. До 6- ти років мала медичний відвід від проф. щеплень виданий НПОЗД м. Харків. До 6-ти років страждала на хронічний блефарит, церебральну ангіодистонію, гіперплазію щитовидної залози 0-1 ст., еутиреоз. З 2003 року знаходилась на " Д" обліку як інвалід дитинства з приводу цукрового діабету І типу, тяжка форма.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Ізюмському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області і отримує соціальну пенсію.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ Борівської районної ради «Борівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 173 від 04.11.2016 р., захворювання, яке привело до визнання ОСОБА_2 дитиною-інвалідом мало місце з дванадцятирічного віку. До шестирічного віку мали місце захворювання, які стали причиною в подальшому маніфестації цукрового діабету, який став причиною визнання її дитиною інвалидом.

04.11.2016 року позивачка звернулася до відповідача з письмовим зверненням про призначення їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

На момент звернення ОСОБА_1 досягла 50 років та мала більше 15 років страхового стажу , що підтверджується копією паспорта громадянина України та копією трудової книжки. Спору щодо віку позивачки, наявності її страхового стажу та, що вона має дитину інваліда дитинства у сторін не має.

Листом № 1166-14 від 14.11.2016 року Борівським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на підставі абз .3 п. 3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так як в документах наданих ОСОБА_1 для призначення пенсії відсутній висновок лікарсько -консультаційної комісії про те, що дитина ОСОБА_2 мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку

Не погодившись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, так як в спірних правовідносинах підлягають застосуванню не підзаконний нормативний акт, а норми законів України. .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно прийняв рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561, залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групи інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво; професійне захворювання; поранення тощо.

Частиною 1 статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

Відповідно до п. 2.17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою Управління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (в подальшому - Порядок) при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку (чотирнадцятирічного), з 01.01.2006 - шестирічного (чотирнадцятирічного) віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Згідно п. 2.18 Порядку, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю інваліда з дитинства ОСОБА_2, яку виховувала до шестирічного віку та виховує до цього часу, досягла 50 років та має більше 15 років страхового стажу, тобто має всі необхідні ознаки встановлені абз. 3 п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню , оскільки відповідачем не було доведено правомірності прийнятого рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, враховуючи те, що на момент її звернення до відповідача були наявні всі умови, передбачені п. 3 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для призначення такої пенсії, а саме, позивач є матір'ю інваліда з дитинства, виховувала його до 6 -ти річного віку та доглядає до цього часу, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу.

Крім того, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тобто, наведеними Законом і Порядком розмежовують поняття "дитина-інвалід" та "інвалід з дитинства".

Порядком № 22-1 визначено, що у разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Порядком зазначена умова надання висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку у разі якщо дитина визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку.

За довідкою ЛКК №173 від 04.11.2016р. ОСОБА_2 визнана інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку, а тому немає необхідності надавати зазначений вище висновок.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно прийняв рішення про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, посилаючись на вищенаведений Порядок, оскільки пункт 3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не містять в якості обов'язкової умови для призначення пенсії як матері інваліда з дитинства докази встановлення дитині інвалідності до досягнення нею шестирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за спірний період, а тому з наведених вище підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду Ізюмського міськрайонного суду від 24.01.2017 року - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24.01.2017р. по справі № 623/3303/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Бартош Н.С. Русанова В.Б.
Повний текст ухвали виготовлений 28.02.2017 р.