Справа № 344/1266/17
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/1266/17
Провадження № 2-а/344/603/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду міста Івано-Франківськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенанта поліції Сивківа Олександра Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенанта поліції Сивківа Олександра Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 24 січня 2017 року інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенантом поліції Сивківим Олександром Петровичем була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 809757 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Позивач вважає, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. За таких обставин позивач просить скасувати постанову серії АР № 809757 від 24 січня 2017 року.

Позивач у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проте за клопотанням сторони та з урахуванням обставин у справі суд може відкласти її розгляд.

Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача та відповідача не надійшло, тому суд розглядає справу у відсутності сторін.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

24 січня 2017 року інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенантом поліції Сивківим Олександром Петровичембула винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 809757, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до постанови, 24 січня 2017 року об 11 годині 45 хвилин по вулиці Північний Бульвар у місті Івано-Франківську позивач, керуючи транспортним засобом Renault Trafik, номерний знак НОМЕР_1, користувався засобом мобільного зв'язку, тримаючи його у руці, чим порушив вимоги пункту 2.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 5).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини перша-друга статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що зазначено у статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

За загальним правилом, відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як передбачено частинами першою-третьою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до частини п'ятої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи положення статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що частина друга цієї статті містить дві рівноцінні підстави, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається: у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Натомість частина п'ята цієї ж статті Кодексу України про адміністративні правопорушення суперечить попередній нормі закону, оскільки в ній зазначено, крім іншого, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (мається на увазі у цілому у сфері забезпечення дорожнього руху і в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі).

У відповідності до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тож при розгляді даної справи суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 14 листопада 2013 року у справі «Шмушкович проти України» № 3276/10, де вислів «встановлене законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві, він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість за необхідності шляхом надання відповідної інформації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може спричинити його дія...

Саме тому, на думку суду, вищенаведені суперечливі положення статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчать про її недосконалість, а відтак трактуються не на користь відповідача.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У своїй позовній заяві позивач заперечує обставини вчиненого, вказує, що не порушував Правила дорожнього руху України.

У спірній постанові жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, не зазначено.

Відповідачем не надано суду доказів, що достовірно підтверджують обставини порушення позивачем 24 cічня 2017 року Правил дорожнього руху України.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Всупереч вимогам статей 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у спірній постанові відсутні належні та допустимі докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідач не перевірив доводи позивача щодо непорушення Правил дорожнього руху України, не відібрав пояснення, не залучив до участі свідків, які б підтвердили чи спростували доводи позивача.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів правопорушення з боку позивача, який, у свою чергу, будь-які порушення зі свого боку заперечує, а можливість зібрання таких доказів втрачена.

Виходячи з норм, викладених у статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суб'єкт владних повноважень, відповідач у справі, зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані: на користь відповідача чи навіть позивача.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені докази, враховуючи те, що усі сумніви трактуються на користь позивача, суд дійшов висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі вищезазначеного, суд вважає за необхідне скасувати постанову серії АР № 809757від 24 січня 2017 року.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так як позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини п'ятої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 122, 245, 251, 252, 258, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись статтями 6-14, 17, 18, 71, 94, 99, 158-163, 167, 171-2, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенанта поліції Сивківа Олександра Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 809757від, винесену 24 січня 2017 року інспектором роти № 4 Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенантом поліції Сивківим Олександром Петровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у випадку застосування частини третьої статті 160Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Л.В. Мелещенко