Справа № 229/4245/16-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Панова Т.Л.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року справа №229/4245/16-а

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

Гайдара А.В.

при секретарі

судового засідання Томах О.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Дружківського міського суду Донецької області

від 17 січня 2017 року

по адміністративній справі № 229/4245/16-а (суддя Панова Т.Л.)

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області

про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсію як інваліду - ліквідатору ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком з 01.11.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 (надалі - позивач у справі) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області (далі - управління, відповідач у справі) про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії як інваліду - ліквідатору ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком з 01.11.2011 року, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.1-4, 24).

Постановою суду першої інстанції від 17.01.2017 року в задоволенні позову відмовлено з огляду на правомірність дій управління при нарахуванні та виплаті пенсії та додаткової пенсії позивачу, оскільки у 2011-2015 роках Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо встановлення порядку та розмірів пенсій по інвалідності та додаткової пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На виконання зазначених положень Кабінетом Міністрів України прийнято відповідні постанови, на підставі яких позивачу здійснено нарахування та виплату цих пенсій (а. с. 65-70).

Не погодившись з зазначеним рішенням суду позивачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції принципу законності, визначеного статтею 9 КАС України та принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбаченого статтею 11 КАС України, просив скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення. Крім того, позивач звертає увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано положення статті 22 Конституції України (а.с.72-73).

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 КАС України.

Позивач у суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІ групи (а.с. 5-6).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду України від 16.02.2009 року відповідача зобов'язано провести перерахунок пенсії по інвалідності позивачу з 01.12.2008 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи зі встановленого відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.31-36).

Зазначена постанова виконувалась відповідачем до 01.11.2011 року (а. с. 25,38).

Позивач 10 листопада 2016 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просить негайно поновити його конституційні права, встановлені статтями 46, 21 та 22 Конституції України, розрахувати та сплатити невиплачені Управлінням Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області кошти за весь час порушення відповідачем відносно нього вимог Конституції України (а.с.7).

Відповідач відмовив позивачу у перерахунку та виплаті пенсії з огляду на те, що з 01.01.2012 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Даною постановою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.ст. 54,57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796 (далі - Закон № 796-ХІІ), (а.с.8-9).

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо виплати позивачу пенсії, як особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з листопада 2011 року в порядку і розмірах, встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Так, особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ встановлюються пенсії у вигляді: державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року), позивач, як особа, віднесена до категорії 1 мав право на отримання пенсії як інвалід ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 року № 3491-VI, «Про Державний бюджет України на 2012 рік» 22.12.2011 року № 4282-VI, «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 року № 5515-VI, «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719-VIІ (зі змінами внесеними Законом від 31.07.2014 року №1622-VIІ), «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIІ, встановлено, що у 2011 - 2015 роках положення, зокрема, статей 50, 54 Закону №796- XII, застосовуються у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Колегія суддів зауважує, що лише Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719-VIІ до моменту внесення до нього змін Законом № 1622-VІІ, тобто до 02.08.2014 року, не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування положень ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Законом України № 76 VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесено зміни до статей 50 та 54 Закону № 796- XII.

Так, відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ в редакції від 28.12.2014 р., особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 54 Закону № 796-ХІІ, в редакції від 28.12.2014 р. пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів спростовує доводи заявника апеляційної скарги щодо ігнорування судом першої інстанції положень ст. 22 Конституції України та погоджує висновки суду першої інстанції стосовно того, що Рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 року № 20- рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Висновки апеляційного суду, викладені в цій постанові, узгоджуються з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України». У цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, внаслідок чого розмір її пенсії був зменшений.

Так, у цій справі Європейський Суд дійшов висновку, що зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Також Суд зауважив про відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про Державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не зміг дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. За висновками Європейського Суду, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач при нарахуванні пенсії позивачу діяв правомірно, за виключенням періоду з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, оскільки Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719-VIІ до моменту внесення до нього змін Законом № 1622-VІІ, тобто до 02.08.2014 року, не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування положень ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ (тобто 8 мінімальних пенсій за віком, та 75 % мінімальної пенсії за віком).

Під час апеляційного провадження з'ясовано, що позивач 4 вересня 2014 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області про визнання дій управління пенсійного фонду в м. Дружківці у відмові у перерахунку пенсії незаконними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.01.2014 року.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 19.11.2014 року по справі № 229/2386/14-а залишено без розгляду позов ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України у м. Дружківці Донецької області про визнання дій неправомірним, зобов'язання вчинити певні дії за період з 01.01.2014 року до 01.06.2014 року.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 19.11.2014 року по справі № 229/2386/14-а позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано неправомірним нарахування та виплату йому державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, всупереч положень ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в період з 01.06.2014 р. до 03.08.2014 року та зобов'язано відповідача провести перерахунок і виплату з 01 червня 2014 року до 03 серпня 2014 року державної пенсії в обсязі не нижче від 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в обсязі 75% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум. В решті позову відмовлено.

Зазначена постанова була оскаржена управлінням Пенсійного фонду в апеляційному та касаційному порядку, проте залишена без змін рішеннями судів вищих інстанцій (а.с.89-98).

Ухвала та постанова Дружківського міського суду Донецької області від 19.11.2014 року по справі № 229/2386/14-а набрали законної сили.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про зміну постанови суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання дій управління протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 року по 19.11.2014 року (дата ухвалення рішень) та закриття провадження у справі в цій частині.

Крім того, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі в порушення п.5 ч.1 ст.107 КАС України не з'ясував чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, виходячи з приписів указаної норми, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 9 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи вбачається, що, позивач звернувшись до суду 06.12.2016 року з вимогами щодо перерахунку пенсії, починаючи з листопада 2011 року не просив поновити строк звернення до суду, не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи та наявних в ній доказів, позивач отримував спірні суми пенсії (періодичні платежі) щомісяця протягом 2011-2016 років, про що свідчать довідки про розміри призначеної і фактично отриманої пенсії, отже про порушення його права щодо отримання пенсії в більшому розмірі повинен був дізнатися під час отримання спірних сум.

Разом з тим, з позовом щодо порушення його права на отримання пенсії в більшому розмірі він звернувся тільки в грудні 2016 року, не навівши поважних причин для поновлення строку звернення до суду, а суд першої інстанції не перевірив цих обставин.

Процесуальним законодавством зобов'язано суд першої інстанції після одержання позовної заяви з'ясовувати чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) (ст. 107 КАС України).

Відкриваючи провадження у справі ухвалою від 08 грудня 2016 року, суд першої інстанції не вирішив питання поновлення строку звернення до суду.

Крім того, в порушення вимог ч.5 ст.121 КАС України, в ході підготовчого провадження ухвалою від 21 грудня 2016 року судом першої інстанції також не вирішено питання поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Частиною 3 статті 162 КАС України передбачено, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, у разі якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті вимог, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, що є підставою для зміни постанови суду першої інстанції згідно п.1 ч.1 статті 201 КАС України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції змінити, позовні вимоги стосовно перерахунку пенсії позивачу в періоди з 01.11.2011 року по 01.01.2014 року та з 19.11.2014 року по 06.06.2016 року залишити без розгляду, а в частині позовних вимог щодо перерахунку пенсії з 01.01.2014 року по 19.11.2014 року - закрити провадження у справі, в решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 157, 162, 195, 196, 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року по справі № 229/4245/16-а - задовольнити частково.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року по справі № 229/4245/16-а - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату як інваліду - ліквідатору ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком з 01.11.2011 року по 01.01.2014 року та з 19.11.2014 року по 06.06.2016 року залишити без розгляду.

В частині позовних вимог ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату як інваліду - ліквідатору ЧАЕС ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2014 року по 19.11.2014 року закрити провадження у справі.

В іншій частині постанову Дружківського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року по справі № 229/4245/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 06 березня 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 06 березня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

А.В. Гайдар