Справа № 826/16888/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 лютого 2017 року № 826/16888/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П. при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Служби безпеки України

про зобовязання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача: Дубняк Н.К.,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Німеччини ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України про скасування постанови від 16 вересня 2013 року про заборону в'їзду позивачу на територію України терміном на 5 років та зобов'язання відповідача постановити нову постанову, якою змінити термін дії заборони на в'їзд позивачу на територію України до трьох років та шести місяців.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представники позивача підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити.

Представником відповідача подано до суду заперечення у письмовому вигляді, в судовому засіданні представник заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобов'язання Служби безпеки України скасувати постанову старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2 сектору 4 відділу УКЗОВ Департаменту контррозвідки Служби безпеки України підполковника Петруні І.В. від 26 вересня 2013 року про заборону громадянину Німеччини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їзду на територію України терміном на 5 років.

В судовому засіданні 21 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частину постанови відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Позивач - ОСОБА_3 (ОСОБА_3) ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином Німеччини.

26 вересня 2013 року старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах 2 сектору 4 відділу Управління контррозвідувального захисту органів влади Департаменту контррозвідки служби безпеки України було прийнято постанову про заборону громадянину Німеччини ОСОБА_3 в'їзду на територію України терміном на п'ять років.

ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про зміну постанови про заборону йому в'їзду на територію України, яку обґрунтовував необхідністю зменшити термін заборони в'їзду до двох років та шести місяців, оскільки у нього на території України ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька, при цьому до кримінальної чи адміністративної відповідальності, після прийняття оскаржуваної постанови, позивач не притягався.

18 червня 2016 року відповідач листом повідомив ОСОБА_3 про відсутність підстав для зміни постанови про заборону йому в'їзду на територію України.

Вважаючи, що термін дії заборони в'їзду на територію України слід зменшити до трьох років та шести місяців, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема,

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 2 Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Служби безпеки України від 01 червня 2009 року №344, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 року за №785/16801 (далі - Інструкція) рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

Положеннями пункту 8 Інструкції передбачено, що перший примірник затвердженої постанови та довідка зберігаються в підрозділі органу, який виніс постанову. Другий примірник постанови, завірений гербовою печаткою, направляється в ДКР. Направлення Державній прикордонній службі України доручення щодо заборони в'їзду в Україну особи забезпечується ДКР відповідно до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280.

Відповідно до пункту 10 Інструкції про надходження інформації про припинення існування обставин, на підставі яких особі було заборонено в'їзд в Україну, а також у випадку винесення судом рішення, яке набрало законної сили, щодо скасування заборони в'їзду функціональні підрозділи Центрального управління, регіональні органи інформують ДКР.

У цьому випадку функціональний підрозділ Центрального управління, регіональний орган, який приймав рішення про заборону в'їзду в Україну особі, готує з урахуванням порядку, визначеного пунктами 3, 4, 6 - 8 цієї Інструкції, постанову про скасування заборони в'їзду особи в Україну.

У випадку скасування заборони в'їзду в Україну рішенням суду, яке набрало законної сили, ДКР негайно повідомляє про це Державну прикордонну службу України.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2014 року у справі №826/6722/14, яка набрала законної сили, встановлено, що постанова про заборону в'їзду позивачу на територію України терміном на 5 років від 16 вересня 2013 року є правомірною та прийнята відповідачем на підставі отриманої у встановленому законодавством порядку інформації про:

можливу причетність позивача до незаконного обігу дисків для лазерних систем зчитування, кошти з реалізації яких скеровуються на фінансування терористичної організації;

притягнення позивача до адміністративної відповідальності у квітні 2013 року за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України);

використання позивачем на території України фіктивних документів;

порушення позивачем правил перетинання державного кордону України, та подальшого примусового видворення.

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено можливості внесення змін до постанови про заборону в'їзду на територію України шляхом зменшення терміну дії такої заборони та відсутність обґрунтованої інформації про припинення існування обставин, на підставі яких особі було заборонено в'їзд в Україну, відповідач правомірно листом від 18 червня 2016 року повідомив ОСОБА_3 про відсутність підстав для зміни постанови про заборону йому в'їзду на територію України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 69-71, 86, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Т.П. Балась

Повний текст постанови складено та підписано 24.02.2017.