Справа № 159/4206/16-а,2-а/159/132/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. № 876/232/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачук А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 10.11.2016 звернувся в суд з адміністративним позовом до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просив визнати дії посадових осіб Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо стягнення податків з отриманої позивачем пенсії по інвалідності в розмірі 15 відсотків податку на доходи фізичних осіб з 01.01.2016 по 30.06.2016 та в розмірі 18 відсотків від бази оподаткування податку на доходи за період 01.07.2016 і по даний час неправомірними; зобов'язати відповідача скасувати податок на отриману ОСОБА_1 пенсію у розмірі 18 відсотків податку на доходи фізичних осіб; стягнути з відповідача неправомірно справленого з отриманої ОСОБА_1 пенсії по інвалідності податку на доходи за період 01.01.2016 та по час розгляду справи судом.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що дії відповідача по утриманню податку та військового збору з його пенсії є незаконними та такими, що суперечать ст. 22, 58 Конституції України. Зазначає, що при вирішенні питання щодо утримання з пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору відповідач мав би керуватися названими вище положеннями Конституції. Так як згідно зі ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ковельському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України з 09 квітня 2010 року та отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за вислугою років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Розмір пенсії позивача з моменту виходу на пенсію становить 90 % від заробітної плати прокурора.

Відповідно до листа відповідача від 19.10.2016 №8742/02-22-22 позивач отримував пенсію:

- за період з 01.01.2016 по 01.03.2016 включно в розмірі 4507,05 гривень - з якої вираховувався податок на доходи фізичних осіб в сумі 55,96 гривень (15%) та військовий збір на доходи фізичних осіб в сумі 5,60 гривень (1,5%);

- за період з 01.04.2016 по 01.06.2016 включно в розмірі 11016,03 гривень - з якої вираховувався податок на доходи фізичних осіб в сумі 1032,30 гривень (15%) та військовий збір на доходи фізичних осіб в сумі 103,23 гривень (1,5%);

- за період з 01.07.2016 по 01.10.2016 включно в розмірі 11016,03 гривень - з якої вираховувався податок на доходи фізичних осіб в сумі 49,69 гривень (18%) та військовий збір на доходи фізичних осіб в сумі 4,14 гривень (1,5%).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є правомірними та ґрунтуються на нормах податкового законодавства, у зв'язку з чим викладені у позовній заяві доводи позивача стосовно відсутності законних підстав для утримання цих коштів, є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесений ряд змін до норм Податкового кодексу України та до норм Бюджетного кодексу України, а саме.

Відповідно статті 1 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до загальнодержавних податків (стаття 9 Кодексу) належить податок на доходи фізичних осіб.

Зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до Податкового кодексу України починаючи з 1 січня 2015 року платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, податковий агент (п.п.162.1.1,162.1.3 п.162.1 статті 162 Податкового кодексу України).

Згідно п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи, що визначені пунктом 162.1 статті 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 164.2.19 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо перевищення суми пенсії (включаючи суму її індексації, нараховану відповідно до закону), щомісячного довічного грошового утримання, визначеної у підпункті 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу, що становить 10740,00 грн.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

При цьому, згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати для працездатних осіб з 01.01.2016 встановлено у розмірі 1378 гривень на місяць, а з 01.05.2016 - 1450 гривень.

Згідно пп. 168.1.1 п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Отже, починаючи з 1 січня 2015 року, податкові агенти при виплаті пенсій у розмірі, що перевищує у 2016 році 4134,00 гривень (розмір мінімальної заробітної плати 1378,00 гривень х 3), зобов'язані утримати податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків.

Статтею 64 Бюджетного кодексу України (із змінами та доповненнями) передбачено, що податок на доходи фізичних осіб, який сплачується податковим агентом - юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) чи представництвом нерезидента - юридичної особи, зараховується до відповідного місцевого бюджету за її місцезнаходженням (розташуванням) в обсягах податку, нарахованого на доходи, що сплачуються фізичній особі.

Згідно Закону України від 31 липня 2014 року № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» та Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів, щодо податкової реформи» тимчасово, до набрання чинності рішення Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 статті 162 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України. Ставка збору становить 1,5% від об'єкта оподаткування, визначеного статтею 163 Податкового кодексу України.

Отже, з 01 січня 2015 року органи Пенсійного фонду України визначені податковими агентами при нарахуванні та виплаті пенсії.

Положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсії набрали чинності з 01 січня 2015 року, і не визнані такими, що не відповідають Конституції України, а тому у відповідача відсутні правові підстави не застосовувати норму закону, яка є чинною та такою, що не визнана не конституційною.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що дії відповідача при утриманні з пенсії позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору є правомірними, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки положення Податкового кодексу в частині оподаткування пенсії набрали чинності 01.01.2015, і не визнанні такими, що не відповідають Конституції України, то управління Пенсійного Фонду діяло відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 41 ч. 1, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 року у справі №159/4206/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 28.02.2017 року.