Справа № 461/7577/16-а
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/7577/16-а>
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2017 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Домашовець М.Ф.,

з участю:

представниці позивача ОСОБА_1,

представниці відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом приватного підприємства «Юридична компанія «Егіда-Львів» до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал», про визнання незаконними і скасування окремої частини нормативно-правового акту, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016 року приватне підприємство (далі ПП) «Юридична компанія «Егіда-Львів» звернулося до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, в якому просило визнати незаконними та скасувати Правила приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002 р. № 292 в частині: п.2.5.3, п.3.1.1, п.3.2. (в частині права Водоканалу надавати ОСОБА_4 на скидання), п.3.5.3. (в частині обовязку Підприємств отримати ОСОБА_4 на скидання), п.4.1.4.6, п.4.1.10, п. 4.2.2.6 (третє речення), п.4.3.3 (в частині обовязку Підприємств мати ОСОБА_4 на скидання), п.4.6., п.9.4.2.1.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між позивачем і ЛМКП «Львівводоканал», був укладений 15.11.2006р. договір №306537 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, в якому зазначалось про регулювання відносин між сторонами. Окрім вищевказаного договору між позивачем та ЛМКП «Львівводоканал» були укладені 23 липня 2014 року договір №306537 та 12 березня 2015 року №306537. На підставі вищевказаних договорів ЛМКП «Львівводоканал» надавались позивачу послуги з прийняття стічних вод в міську каналізацію м. Львова.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002р. № 292 були затверджені Правила приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова. В п.п.2.5.3, 3.1.1, 3.5.3, 4.2.2.6, 4.4.3, 4.6, 9.4.2.1 правил передбачено обовязок підприємств отримувати дозволи на скид стічних вод та відповідальність за скид стічних вод без такого дозволу. Вищевказані положення правил на думку позивача є незаконними та суперечать вимогам Законів України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» від 06.09.2005р. та «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011р., а тому оскільки вищевказані положення Місцевих правил, які є незаконними були застосовані до позивача як абонента ЛМКП «Львівводоканал», то позивач на захист своїх прав змушений звернутись в суд з даним адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала та просила задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що про порушення права підприємства їм стало відомо лише після нарахування заборгованості за приймання стичних вод ЛМКП «Львівводоканал».

Представник відповідача під час розгляду справи проти позову заперечила. Суду пояснила, що адміністративний позов поданий після збігу шестимісячного строку звернення до адміністративного суду. Крім того, за словами представника відповідача, скид стічних вод не є господарською діяльністю ПП «Юридична компанія «Егіда-Львів», а передбачений Правилами дозвіл є документом, що свідчить про надання абонентом водоканалу інформації і встановлення умов скиду стічних вод. Представник відповідача також вважає, що Правила як нормативно-правовий акт не може бути скасований судом, тому це є неналежним способом захисту порушеного права.

Представник третьої особи ЛМКП «Львівводоканал» проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що місцеві правила приймання стічних вод розроблені та прийняті на підставі законодавства. На вказані правовідносини між позивачем та третьою особою не можуть розповсюджуватися норми Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та доводи позову, суд встановив, що рішенням виконкому Львівської міської ради від 18.09.2002 р. № 292 були затверджені Правила приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова (далі місцеві правила) (опубліковані на Веб-сайті: http://www8.city-adm.lviv.ua).

Згідно з п. 2.5.3 Місцевих правил стічні води можуть бути прийняті у Міську Каналізацію, якщо абонент одержав ОСОБА_4 на скид (п. 4.6).

При укладанні Договорів з Підприємствами (з урахуванням виданих раніше ТУ) зобов'язати кожне Підприємство отримати ОСОБА_4 на скид (п. 4.6) для встановлення кількісних та якісних умов приймання стічних вод і вимог до додержання певного режиму скидання стічних вод (п. 3.1.1). Пунктом 4.1.4.6. Місцевих правил також передбачений обовязок Підприємств отримати ОСОБА_4 на скид.

Згідно з п. 4.1.10 Місцевих Правил скидання стічних вод Абонентів в систему Міської Каналізації при відсутності у них чинного Дозволу на скидне допускається.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Статтею 4 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» передбачено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру.

19.05.2011 р. був прийнятий Закон України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності». Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст.1 Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» затверджено Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності згідно з додатком. Термін "документ дозвільного характеру" вживається у значенні, наведеному у Законі України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» передбачено, що забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом.

Відповідно до п.1.8 Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19 лютого 2002 року № 37 водоканали приймають стічні води Підприємств до комунальної або відомчої каналізації за умови, якщо каналізаційна мережа та очисні споруди каналізації мають резерв пропускної спроможності, показники якості стічних вод Підприємства задовольняють вимоги місцевих Правил приймання та укладеного з Водоканалом договору на приймання стічних вод.

Таким чином, зважаючи на вищевказані вимоги ч. 1 ст.4 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності», ст.1 Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» виключно Законами встановлюється необхідність отримання документів дозвільного характеру і перелік таких документів дозвільного характеру. Місцеві правила в оспорюваній частині, що передбачають обовязок підприємств як абонентів отримати дозвіл на скид стічних вод, та відповідальність за скид стічних вод без дозволу є такими, що суперечать вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» та Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності».

Судом не приймаються посилання представників відповідача та третьої особи щодо пропущення ПП «Юридична компанія «Егіда-Львів» строку звернення до адміністративного суду з огляну на наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відтак, суд вважає, що залишення без розгляду позовної заяви позивач був би позбавлений можливості захистити свої права та інтереси.

При цьому, позовні вимоги ПП «Юридична компанія «Егіда-Львів» суд задовольняє частково з огляду на те, що Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"№1160-1У органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові особи, відносяться до регуляторних органів. Регуляторним актом визнається прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання. Ним визнається також прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який спрямований на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ, нормативно-правовим актом.

Оскаржуване рішення за своєю правовою природою є актом, спрямованим на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом та суб'єктом господарювання. Вказаним актом змінені норми права, він розрахований на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб.

Рішення виконкому ЛМР є актом нормативно-правового характеру. Процесуальним законом передбачено різні способи захисту порушеного права, передбачені ст. 162 КАС України, зокрема - визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і його скасування, або визнання рішення нечинним. З цим пов'язаний час втрати чинності правовим актом.

Так, визнання протиправним (недійсним, незаконним) правового акта індивідуальної дії та його скасування передбачає втрату таким актом сили з часу його прийняття.

Щодо оспорювання акта нормативно-правового характеру, то слід враховувати, що його існування потягло настання певних юридичних наслідків для невизначеного кола суб'єктів, а тому, на думку колегії суддів, в даному випадку його дія може бути припинена тільки на майбутнє, тобто з часу набрання законної сили рішенням суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнавши незаконними окремі положення Правила приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову з місцевого бюджету на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 14, 17, 71, 128, 159-163, 167, 171, 267 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги за адміністративним позовом приватного підприємства «Юридична компанія «Егіда-Львів» до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал», про визнання незаконними і скасування окремої частини нормативно-правового акту задовольнити частково.

Визнати незаконними Правила приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова, затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002 р. № 292 в частині: п. 2.5.3, п. 3.1.1, п. 3.2 (в частині права Водоканалу надавати дозвіл на скид), п. 3.5.3 (в частині обов`язку Підприємств отримати ОСОБА_4 на скид), п. 4.1.4.6, п. 4.1.10, п. 4.2.2.6 (третє речення), п. 4.3.3 (в частині обов`язку Підприємств мати ОСОБА_4 на скид), п. 4.6, п. 9.4.2.1.

В решті позовних вимог адміністративного позову приватного підприємства «Юридична компанія «Егіда-Львів» до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» - відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету м. Львова на користь приватного підприємства «Юридична компанія «Егіда-Львів» витрати на оплату судового збору в розмірі 1378 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення. В разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.Є. Радченко