Справа № 161/13257/16-а,2-а/161/754/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Справа № 876/412/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

Суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2016 року у справі № 161/13257/16 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовомдо адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Вважає незаконною постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 679 від 30 вересня 2016 року з підстав, викладених в позовній заяві. Просить суд скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 679 від 30 вересня 2016 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивує тим, статтею 152 КУпАП визначено відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Пункт 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька забороняє самовільно встановлювати рекламо носії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

Зазначає, що гараж не є рекламо носієм, конструкцією, інформаційно-рекламним плакатом, стаціонарною малою архітектурною формою в розумінні пункту 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька.

Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належить до будівель, а не малих архітектурних споруд.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2016 року позов задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апеллянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2016 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 310-15 від 01 червня 2016 року зобовязано власників металевих конструкцій, що розташовані без правовстановлюючих та дозвільних документів на вулиці Роговій, 43 (43 металеві гаражі), протягом 5 днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати їх за власний рахунок. В разі невиконання власниками пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної поліції міської ради демонтувати металеві конструкції в законом встановлений спосіб і метод.

05.09.2016 року о 10.40 годині інспектор департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради склав на позивача протокол про адміністративне правопорушення серії № 848-16 (а.с. 7).

Як вбачається із змісту протоколу, що 05.09.2016 року о 10.40 годин виявлено, що ОСОБА_1, самовільно встановив тимчасову споруду (металевий гараж) на вулиці Гірна 2, у місті Луцьку, що є порушенням статті 152 КУпАП та п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою міста Луцька» від 29.07.2009 року №44/2.

30 вересня 2016 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради в складі головуючого Яковлева Т.В., секретаря Лозовської В.В., членів адміністративної комісії ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 було винесено постанову № 679 (а.с. 6), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого 152 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (а.с. 6).

Задовольняючипозовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У відповідності до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст.9 та ст.10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані,на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків,висновком експерта,речовими доказами,показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими,що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху,протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 152 КУпАП, ознаками адміністративного правопорушення є порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що час виявлення порушення повністю збігається із часом складання протоколу, а саме о 10.40 годин і це є суперечливими даними, оскільки виявлення адміністративного правопорушення завжди передує складанню протоколу про адміністративне правопорушення.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інспектор департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради ОСОБА_12 вчинив протиправні дії по відношенню до позивача. Так як від діяв всупереч вимог статті 19 Конституції Україниі за відсутності Закону України «Про муніципальну поліцію», яким би було передбачено правову діяльність саме муніципальної поліції в складі Луцької міської ради. А також з тим, що інспектор департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради ОСОБА_12 взагалі не уповноважений положеннями ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно пунктів 1 та 2 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад та виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 255 КУпАПу справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад (статті 103-1, 103-2, 104, частина перша статті 106-1, статті 106-2, 149 - 152, частини перша та друга статті 152-1, статті 154, 155, 155-2, 156, 156-1, 156-2, 159 - 160, стаття 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 183, 185-1, 186-5, 197, 198.

У підпункті чотири пункту «б» статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження як розгляд справ про адміністративні правопорушення, віднесені законом до їх відання; утворення адміністративних комісій та комісій з питань боротьби зі злочинністю, спрямування їх діяльності.

З вищезазначеного вбачається, що на складення протоколів про правопорушення наділені посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад, при цьому КУпАП не містить роз'яснень щодо переліку осіб, які можуть відноситись до посадових осіб. Отже, колегія суддів приходить до висновку, що Виконавчий комітет Луцької міської ради своїм рішенням №107-1 від 17.02.2016 року «Про уповноваження посадових осібщодо складання протоколів про адміністративні правопорушення» правомірно уповноважив департамент муніципальної поліції міської ради складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 81, 82-7, 104, 150, 152, 153, 154, 155, 175-1 КУпАП.

Проаналізувавши вказані норми колегія суддів стверджує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що Закон не містить норм, які б дозволяли органу місцевого самоврядування делегувати свої повноваження суб'єктам господарювання, наділяючи останніх владними контрольними функціями.

Також судом першої інстанції встановлено, що в постанові адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 679 наявний підпис лише головуючого Яковлева Т.В. та відповідального секретаря Лозовської В.В., а не всіма членами адміністративної комісії, у звязку з чим колегія суддів звертає увагу на те . що згідно п.9 ст. 283 КУПаП постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року №П- 278/10 визначено, що з огляду на вимоги Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Оскільки, закриття справи про адміністративне правопорушення є виключними дискреційними повноваженнями Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведенного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови не вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 202 КАС України є підставою для задоволення апеляційної скарги, та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради - задоволити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2016 року у справі № 161/13257/16 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

ОСОБА_13

Повний текст рішення виготовлено 01.03.2017 року.