Справа № 819/1694/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ К/800/10649/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Горбатюка С.А. Мороз Л.Л.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної реєстраційної служби України

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року

у справі №819/1694/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс Вест"

до Державної реєстраційної служби України,

третя особа: Державна реєстраційна служба Зборівського районного управління юстиції

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання здійснити

державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродсервіс Вест» звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної реєстраційної служби України, за участю третьої особи на стороні відповідача - Державної реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції, про визнання протиправним та скасування рішення №2579795 від 25 травня 2013 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийнятого державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В; зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №2579795 від 25 травня 2013 року. Зобов'язано Державну реєстраційну службу України заяву, прийняту 07 травня 2013 року за реєстраційним номером 1083521 для проведення державної реєстрації права власності розглянути повторно.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна реєстраційна служба України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 травня 2013 року ТОВ «Агропродсервіс Вест» звернулося до Державної реєстраційної служби Зборівського районного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо комплексу будівель і споруд, розміщених за адресою: Тернопільська область, Зборівський район, с. Гарбузів, вул. Заріка буд. 29.

Враховуючи, що загальна площа майнового комплексу, для реєстрації якого було подано заяву, перевищує 5000 кв. м., виходячи із положень Наказу Міністерства юстиції №607/5 від 02.04.2013р., сканкопії заяви та доданих до неї документів були відправлені Державним реєстратором Зборівського районного управління юстиції на адресу Державної реєстраційної служби України для прийняття Рішення по суті.

Державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Корюк Т.В. 25 травня 2013 року прийнято рішення № 2579795 про відмову у державній реєстрації права власності. Відповідно до рішення № 2579795 підставою для відмови у реєстрації речових прав зазначено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

За визначенням частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За правилами пункту 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно пункту 2 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Крім того, у частині 4 вказаної статті визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону № 1952 дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

За змістом п. 1 наказу Міністерства юстиції України № 607/5 від 02.04.2013 року «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» (далі - Наказ № 607/5) державна реєстрація права власності на нерухоме майно загальною площею понад 5000 кв. м - проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Пунктом 3 Додатку до Наказу № 607/5 встановлено, що протягом одного робочого дня з дати прийняття заяви, орган державної реєстрації прав забезпечує виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом їх сканування та розміщення у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. Відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі забезпечує особа, яка їх виготовила.

Орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви або рішення суду про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно або скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру (п.4 Додатку до Наказу № 607/5).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, державний реєстратор прав на нерухоме майно при прийнятті рішення № 2579795 від 25 травня 2013 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень виходив з того, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Однак, оскаржуване рішення № 2579795 від 25 травня 2013 року, крім посилання на загальну підставу, передбачену п. 4 ст. 24 Закону № 1952, не містить конкретного обґрунтування і зазначення, які саме подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Корюк Т.В. № 2579795 від 25 травня 2013 року, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у змісті оскаржуваного рішення, прийнятого відповідачем, відсутнє належне обґрунтування його прийняття, що об'єктивно унеможливило усунення підстав відмови позивачем, та позбавило його можливості належної реалізації прав і гарантій.

Також, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що в даному випадку належним захистом порушеного права позивача є зобов'язання Державної реєстраційної служби України повторно розглянути заяву, прийняту 07 травня 2013 року за реєстраційним номером 1083521.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної реєстраційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі №819/1694/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді