Справа № 666/5928/15-а
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 666/5928/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Шилова М.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі по тексту - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області задовольнити від 10.08.2015 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0.12 га для ведення садівництва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва. 31 серпня 2015 року позивач отримав відповідь про відмову у задоволенні клопотання. Відмову обґрунтовано тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують, що він є громадянином України.

Позивач вказав, що приписами Земельного кодексу України визначено перелік документів, які необхідно додати до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва. Документи, які не передбачені Земельним кодексом вимагати забороняється. Крім того вказав, що Земельним кодексом України не передбачено такої підстави для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, як відсутність документів, які підтверджують громадянство України.

Вважає надану відповідачем відповідь про відмову в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою протиправною та такою, що порушує його права.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що відповідно до законодавства, виключно громадяни України мають право отримати земельні ділянки у власність шляхом приватизації та розпаювання земель. Вказав, що відповідно до законодавства України, документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

Відповідач зазначив, що при розгляді клопотань щодо відведення земельної ділянку власність земельних ділянок перевіряється правосуб'єктність громадянина, для чого потрібні підтверджуючи документи про громадянство. Крім того, перевіряється питання можливого використання окремими громадянами права на безоплатне отримання земельної ділянки, для чого необхідний паспорт.

В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав та просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва. До вказаного клопотання додано викопіювання із публічної кадастрової карти.

26 серпня 2016 року за вих. № 19-21-7777.10-643/42-15-СГ відповідачем надано відповідь про відмову у задоволенні клопотання. Відмову обґрунтовано тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують, що він є громадянином України.

Статями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

На підставі п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15(по тексту - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до Положення основними завданнями Держгеокадастру України є, зокрема реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п. 7 зазначеного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно у відповідності до закону. Відповідно до статі 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 3 Земельного кодексу, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України" передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналізуючи вказане, суд приходить до висновку, що Земельним кодексом України встановлені підстави, порядок, строки розгляду клопотань та строки передачі земельної ділянки у власність громадянам та органу, уповноважені розглядати питання щодо розгляду клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність. Так, Земельним кодексом України передбачено, що для передачі земельної ділянки у власність особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивачем дотримано вимоги земельного законодавства, які регулюють порядок подання клопотання про надання дозволу про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд зазначає, що Земельним кодексом України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Такими підставами є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи надану відповідачем відповідь, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не містить посилання на жодну з зазначених підстав. Вказана у листі відповідача від 26 серпня 2016 року за вих. № 19-21-7777.10-643/42-15-СГ підстава для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, зокрема, не подання ним паспорту не є підставою для відмови у наданні такого дозволу.

Суд звертає увагу, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не свідчить про прийняття в подальшому позитивного рішення про надання її у власність заявнику.

Зокрема, це підтверджується закріпленим в статті 118 Земельного кодексу України принципом мовчазної згоди повноважного органу на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки без такого дозволу.

Рішення про передачу земельної ділянки у власність приймається уповноваженим на це державним органом лише після затвердження у встановленому законодавством порядку проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.12.13р. у справі № 21-358а13.

Суд зазначає, що відповідно п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. "Про судове рішення в адміністративній справі", в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області задовольнити клопотання від 10.08.2015 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0.12 га для ведення садівництва, суд зазначає, що в цій частині адміністративний позов не підлягає задоволенню, оскільки суд не може втручатись в діяльність Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, оскільки будуть порушені дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що не погоджується з посиланнями відповідача, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні законодавства України.

Аналізуючи вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС України, суд -

постановив:

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10 серпня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області () шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 березня 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 6.2.1