Справа № 824/2490/14-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" лютого 2017 р. м. Київ К/800/2095/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

представника позивача Сандуляк А.В.,

за участю представника відповідача Фуштея М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдербуд» до Вижницької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Вижницької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдербуд» (далі - позивач, ТОВ «Трейдербуд») звернулось до суду із позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Путильському районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області, правонаступником якого на час касаційного розгляду є Вижницька об'єднана податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - відповідач, ДПІ) від 15.07.2014 року № в частині суми 69203 грн. з податку на прибуток, в тому числі, за основним платежем - 55362 грн., за штрафними санкціями - 113841 грн. та № в частині суми 46954 грн. з податку на додану вартість, в тому числі, за основним платежем - 31303 грн., за штрафними санкціями - 15651 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення законно та обґрунтовано, оскільки позивачем не доведено реальності господарських операцій з ТОВ «Грант Тайм».

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач надав всі первинні документи, які стосуються господарських операцій за участі контрагентів, що фактично підтверджують реальне здійснення правочинів, а тому позивачем було правомірно сформовано податковий кредит на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій із вищевказаними контрагентами.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про його скасування, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково. У доводах касаційної скарги зазначає, що господарські операцій між позивачем та ТОВ «Грант Тайм» мали безтоварний характер, в результаті чого у ТОВ «Трейдербуд» відсутнє право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість по операціях із зазначеними підприємствами-постачальниками, а, відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірними.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У в період з 16.06.2014 року по 27.06.2014 року ДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Трейдербуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10.05.2012 року по 31.03.2014 року.

Зазначена перевірка проведена на підставі постанови начальника слідчого відділення Путильського РАВ УМВС України в Чернівецькій області від 12.05.2014 року про призначення позапланової перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), наказів ДПІ від 16.06.2014 року, № 130, від 20.06.2014 року, № 136 та направлень від 16.06.2014 року, №№ 161,162,163,164.

За результатами перевірки податковим органом складено акт перевірки від 02.07.2014 року № 111/24-08-22-36/38132727 про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдербуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10.05.2012 року по 31.03.2014 року.

У висновках вказаного акту перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог:

- п. 135.2, пп. 135.4.1, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.6-138.8, п. 138.11 ст. 138, пп. 139.9.1, п. 139.1 ст. 139, п. 140.2 ст. 140 ПК України в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у сумі 81046,00 грн., у т.ч. за 2012 рік у сумі 55362,00 грн., за півріччя 2013 р. в сумі 135179,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201 ПК України в результаті чого занижено ПДВ у сумі 31303,00 грн., у т.ч. за січень 2013 року у сумі 5833,00 грн., за лютий 2013 року у сумі 25470,00 грн.

Суть порушень задокументованих актом перевірки полягала у тому, що позивачем сформовано валові витрати та податковий кредит за рахунок господарських операцій з ТОВ «Грант Тайм», які фактично не проводились, а також заниження витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по господарській операції щодо реалізації товару ПП «Інтекс».

На підставі вищевказаних висновків акту перевірки, ДПІ прийнятті податкові повідомлення-рішення від 15.07.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 101307 грн., з них основний платіж 81046,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 20261 грн. та № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 46954 грн., з них основний платіж 31303,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 15651 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

В даному випадку, враховуючи специфіку придбаних у контрагентів товарів (сантехнічне обладнання), судам слід було перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості позивача та його постачальників щодо можливості виконання обумовлених договорами поставок як самостійно позивачем так і його контрагентами, як-от - наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо), або ж залучення контрагентами з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення витрат, пов'язаних із таким залученням.

Реальність потребує також з'ясування того факту, чи справді товари (послуги/роботи) отримано від вказаних у первинних документах постачальників.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не досліджував доводи відповідача щодо наявності чи відсутності у контрагентів позивача необхідних умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної, діяльності, наявність чи відсутність управлінського та технічного персоналу, основних засобів, коштів, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів, враховуючи специфіку наданих послуг та поставлених товарів, яка унеможливлює їх надання (виконання) без наявності необхідного обладнання та устаткування. Зазначені доводи не спростовано судом апеляційної інстанції.

При цьому, варто мати на увазі, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що відповідні товари справді придбавались позивачем, але не в тих осіб, що зазначені в первинних документах, то такі документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право підприємства на податковий кредит з податку на додану вартість.

Також, в порушення вимоги процесуального законодавства щодо з'ясування усіх обставин у справі, судами попередніх інстанцій вищезазначене залишено поза увагою та не з'ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів, не встановлено обставин справи щодо оприбуткування позивачем отриманих товарів (послуг) та відображення їх у бухгалтерському обліку, не перевірено подальше використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності.

Отже, вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи судам попередніх інстанції необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу, який міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Під час судового розгляду відповідач неодноразово наголошував на тому, що директор ТОВ «Грант Тайм» ОСОБА_6, який перебуває на посаді з лютого 2013 року, заперечує свою участь у діяльності контрагента. В то й же час, згідно наявних в матеріалах справи копій товарних чеків від 13.05.2013 року № 65 та від 14.05.2013 року № 66 (т. І а.с. 102) позивач здійснив готівковий розрахунок із контрагентом, однак з вказаних чеків неможливо ідентифікувати посаду та особу, що отримала кошти від імені ТОВ «Грант Тайм».

Отже, оскільки у справі, яка розглядається, містяться відомості, що вищевказаний директор контрагента позивача заперечує свою участь у діяльності підприємства й у підписанні будь-яких первинних документів, то перевірка та встановлення такої обставини має значення для правильного вирішення спору.

Для цього треба встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими контрагентом, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків.

Крім того, судами попередніх інстанцій взагалі не перевірялись доводи податкового органу щодо неможливості здійснення господарських операцій з урахуванням часу та місця підписання первинних бухгалтерський документів. Нез'ясованим залишилось питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів, не встановлено обставин справи щодо оприбуткування позивачем отриманих послуг та відображення їх у бухгалтерському обліку.

З огляду на це, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, а тому судові рішення ухвалені з порушенням положень ст. 159 КАС України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Вижницької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі № 824/2490/14-а - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Повний текст виготовлено 01.03.2017 року.