Справа № 12116/09/2170
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2010-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2010 р. Справа № 2-а-12116/09/2170
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Кусик Г.С.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Херсонський завод карданних валів" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 21.07.2009 р.,

встановив:

Відкрите акціонерне товариство "Херсонський завод карданних валів" (далі - позивач) звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні (далі - відповідач), у якому просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 21.07.2009 р. № /0 про збільшення податкових зобовязань з податку на прибуток на 532063 грн., у тому числі за основним платежем на 238023 грн. та за штрафними санкціями на 294040 грн.

Спірне податкове повідомлення-рішення складене на підставі висновків акту планової виїзної документальної перевірки позивача від 09.07.2009р .№ 2032/23-5/05743013.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на те, що при складанні висновків акту перевірки відповідачем не враховані всі обставини ведення господарської діяльності ВАТ "Херсонський завод карданних валів", а відтак складене податкове повідомлення-рішення від 09.07.2009 р. № 2032/23-5/05743013 є незаконними та підлягає скасуванню. Зазначили, що відповідачем безпідставно вказано в акті перевірки про невключення підприємством до валових доходів суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої від ТОВ "Мега Моторс", так як продані векселя мають прострочений термін погашення і не мають юридичного статусу. Відповідно до ст.ст.1, 79 Уніфікованого Закону "Про переказні векселі та прості векселі", ст.ст.1, 2, 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", ст.21 Закону України "Про цінні папери та фондову біржу" продані векселі складено у документарній формі, на бланках з відповідним ступенем захисту, державною мовою та містять усі обов"язкові реквізити. Згідно п.п.1.22.1 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладення таких угод. На підставі ст.70 Уніфікованого Закону "Про переказні векселі та прості векселі" позовні вимоги погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Отже, до закінчення вексельного строку позовної давності отримані кошти за продані векселі не можуть відноситися до безповоротної фінансової допомоги. Приватні підприємці та юридичні особи виконували роботи, які ВАТ "Херсонський завод карданних валів" не міг здійснювати у зв"язку з відсутністю відповідного обладнання, технічної можливості, ліцензії на виконання певного виду робіт, технічного персоналу відповідної кваліфікації, кваліфікованих кадрів, спеціалістів для здійснення відповідних видів робіт. У зв"язку з потребою у працівниках, підприємством було залучено по трудовому договору осіб, які мали відповідну кваліфікацію на виконання робіт, а тому судження відповідача про навмисне залучення інших підприємств та підприємців для заниження бази оподаткування не відповідає дійсності. Будь-які обмеження щодо послуг, наданих приватними підприємцями та іншими юридичними особами з приводу ремонту та обслуговування виробничого обладнання та будівель в господарській діяльності підприємства у ст.ст.5.1, 5.2.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не встановлено, тому відсутні підстави у ВАТ "Херсонський завод карданних валів" не включення зазначених витрат на валові витрати виробництва та обігу. За користування кредитними коштами підприємством було сплачено банку процентів на суму 191256,83 грн. Позивач використав кредит за призначенням та відніс відсотки за користуванням кредитом до складу валових витрат виробництва та обігу з огляду на його використання у господарській діяльності, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, вважають висновки акту перевірки обґрунтованими та такими, що складені відповідно до податкового законодавства, а тому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне.

Податкове повідомлення-рішення від 21.07.2009 р. № /0 про збільшення зобовязань позивача з податку на прибуток, складене на підставі висновків акту планової перевірки позивача від 09.07.2009 р. № 2032/23-5/05743013.

За актом перевірки від 09.07.2009 р. на збільшення податкових зобовязань з податку на прибуток позивача вплинуло збільшення валових доходів на 300000 грн. та зменшення задекларованих валових витрат на суму 2621708 грн.

У 1 та 4 кварталах 2007 р. позивач отримав кошти від ТОВ "Мега-Моторс" у сумі 300000 грн. у якості оплати вартості простого векселя, емітованого ТОВ "Цукровий завод ім. Халтуріна" за № 29.

Зазначений вексель був складений емітентом 05.02.2002 р. з кінцевою датою погашення зобовязань у сумі 350000 грн. 05.02.2005 р., придбаний позивачем у ВАТ "Холдингова компанія "АвтоКраз" за договором від 19.12.2005 р. за № К 409/1 за 200000 грн. та переданий позивачу за актом прийому-передачі векселів від 12.01.2006 р.

Позивач придбаний вексель № 29 за договором від 12.07.2006 р. № К-192/1 реалізував ТОВ "Мега Моторс" за 300000 грн. і передав покупцеві за актом прийому-передачі від 12.07.2006 р.

Відповідач вважає, що вексель за № 29, емітований ТОВ "Цукровий завод ім.Халтуріна" на момент придбання був з простроченим терміном погашення і тому фінансова операція з укладення та здійснення договорів з купівлі та продажу векселю, на думку відповідача, слід розцінювати як такі, що укладені з метою, завідомо суперечною інтересам суспільства.

Зазначене твердження дозволяє відповідачу вважати вексель за № 29 таким, що не має ні статусу цінного паперу ні статусу товару, а кошти, отримані від ТОВ "Мега Моторс" коштами безповоротної фінансової допомоги, яка включається до складу валових доходів відповідно до пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР.

Позивач, посилаючись на Закон України "Про обіг векселів в Україні" від 05.04.2001 р. №2374-ІІІ стверджує, що погашення емітованих векселів провадиться протягом трьох років з моменту закінчення строку погашення, вказаного у самому векселі, і незалежно від строку погашення, зазначеного у векселі. Враховуючи те, що строк погашення векселя за № 29 був визначений 05.02.2005 р., позивач вважає, що строк погашення зобовязань по векселю спливає 05.02.2008 р. Таким чином, позивач спростовує висновок відповідача, що придбаний вексель за № 29 не є цінним папером і при його перепродажі може виступати в якості товару.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини справи.

Відповідно до Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" від 23.02.2006 р. № 3480-ІУ в Україні у цивільному обороті можуть бути такі групи цінних паперів:

1) пайові цінні папери - цінні папери: а) акції; б) інвестиційні сертифікати; в) сертифікати ФОН;

2) боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов'язання емітента сплатити у визначений строк кошти відповідно до зобов'язання. До боргових цінних паперів відносяться: а) облігації підприємств; б) державні облігації України; в) облігації місцевих позик; г) казначейські зобов'язання України; ґ) ощадні (депозитні) сертифікати; д) векселі;

3) іпотечні цінні папери - цінні папери, випуск яких забезпечено іпотечним покриттям (іпотечним пулом) та які посвідчують право власників на отримання від емітента належних їм коштів. До іпотечних цінних паперів відносяться: а) іпотечні облігації; б) іпотечні сертифікати; в) заставні;

4) приватизаційні цінні папери - цінні папери, які посвідчують право власника на безоплатне одержання у процесі приватизації частки майна державних підприємств, державного житлового фонду, земельного фонду;

5) похідні цінні папери - цінні папери, механізм випуску та обігу яких пов'язаний з правом на придбання чи продаж протягом строку, встановленого договором, цінних паперів, інших фінансових та/або товарних ресурсів;

6) товаророзпорядчі цінні папери - цінні папери, які надають їхньому держателю право розпоряджатися майном, вказаним у цих документах.

Відповідно до ст.14 Закону № 3480-ІУ вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Згідно Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (дата приєднання Україною: 06.07.99 р., дата набуття чинності Україною: 06.01.2000 р.) позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. До простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, у тому числі положення щодо позовної давності.

Відповідно до п.7.6.1 п.7.6 ст.7 Закону України №334/94-ВР Платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж, виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Усі інші витрати та доходи такого платника податку, крім витрат та доходів за операціями з цінними паперами (корпоративними правами) та деривативами, визначеними цим підпунктом, беруть участь у визначенні об'єкта оподаткування такого платника податку на загальних умовах, встановлених цим Законом.

У судовому засіданні встановлено, що ВАТ "Херсонський завод карданних валів" придбав у ВАТ "Холдингова компанія "АвтоКраз" дійсний вексель емітований у ТОВ "Цукровий завод ім.Халтуріна" під № 29. Дійсність правочину підтверджується тим, що на момент купівлі та наступного продажу цього векселя не минув строк позовної давності цього цінного паперу. У звязку з тим, що вексель є цінним папером позивач зобовязаний був у відповідності із Законом № 334 забезпечувати окремий облік фінансових операцій та результатів цих операцій, а також відображення їх в податковому обліку та звітності.

При проведенні перевірки відповідач не дослідив наявність фінансових результатів і не перекритих збитків від ведення операцій з цінними паперами позивача за перевірений період і тому суд не може визначити вплив коштів, отриманих від ТОВ "Мега Моторс" на загальний результат від здійснення операцій з цінними паперами і наявності оподатковуваного прибутку від здійснення цих операцій і як наслідок суд приходить до висновку про недоцільність виключення отриманих коштів у сумі 300000 грн. із складу валових витрат позивача у 1 та 4 кварталі 2007 р.

За актом перевірки від 09.07.2009 р. одним із порушень законодавства України з оподаткування прибутку підприємств було те, що позивач, на думку відповідача, безпідставно до складу валових витрат включив вартість робіт, послуг по обслуговуванню, ремонту, монтажу та демонтажу обладнання, будівельні, зварювальні роботи та інше, отриманих від приватних підприємців на загальну суму 1848245 грн.

За даними відповідача по спірними витратам 1848245 грн. приватні підприємці надавали послуги та виконували роботи по тим напрямам, які мали виконувати працівники бригади, що знаходиться на утримані позивача, а вартість утримання відноситься до валових витрат позивача. На підставі зазначеного відповідач вважає, що віднесення витрат по оплаті вартості виконаних робіт приватними підприємцями на суму 1848245,0 грн. є порушення вимог п.5.1. пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Позивач зазначає, що спірні роботи і послуги по обслуговуванню, ремонту, монтажу та демонтажу обладнання, будівельні, зварювальні роботи та інше приватними підприємцями надавались по тим напрямам, які фактично не могли виконувати його працівники в силу необхідного для здійснення цих робіт та послуг специфічних навичок та досвіду.

Відповідно до п 5.1. та 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону № 334 валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Суд погоджується з доводами Державної податкової інспекції у м.Херсоні про те, що позивач при здійснені оплати вартості наданих послуг та виконаних робіт сторонніми виконавцями не мав право відносити їх вартість до складу валових витрат у разі, якщо ці послуги та роботи надали працівники підприємства, які знаходяться на утримані позивача, віднесення цих витрат до складу валових витрат приводить по подвійного включення цих витрат до податкової декларації позивача і суперечить принципу формування складу валових витрат, викладеному у ст.5 Закону № 334

Однак суд вважає головною умовою для складення висновку відповідачем про подвійний облік валових витрат є наявність доказів про виконання однієї і тієї ж роботи сторонніми особами та працівниками позивача. Стаття 71 КАС України передбачає надання цих доказів безпосередньо особою, яка зробила цей висновок, а у справах за участю субєкта владних повноважень безпосередньо субєктом владних повноважень.

Суд зазначає, що акт перевірки від 09.07.2009 р. та додатки до нього не містять переконливих доказів позиції Державної податкової інспекції у м.Херсоні про неправомірність формування валових витрат ВАТ "Херсонський завод карданних валів" по взаємовідносинам з приватними підприємцями на загальну суму 1848245 грн. і тому ці висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам ведення господарської діяльності та оподаткування позивача і підлягають скасуванню.

За актом перевірки позивач неправомірно зменшив відємне значення обєкту оподаткування з податку на прибуток на 50300 грн. У ході слухання справи позивач не оспорював неправомірності висновку відповідача в цій частині, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість цього висновку акту перевірки.

Згідно акту перевірки ВАТ "Херсонський завод карданних валів" до складу валових витрат 1 кварталу 2007 р. неправомірно відніс витрати по операціям ПП "Станкомплект" та МПВП "Струм" загальною вартістю 45837 грн., за даними відповідача зазначені СПД надали послуги позивачеві по благоустрою електричних лічильників та ремонту свердлильних станків у 4 кварталі 2006 р.

Державна податкова інспекція у м.Херсоні вважає, що оскільки відповідно до пп.11.2.1 п.11.2 Закону № 334 у 1 кварталі 2007 року не настала жодна із передбачених подій для формування валових витрат (оплата вартості, або фактичне отримання) позивач не мав право включати до складу валових витрат вартість послуг, наданих ПП "Станкомплект" та МПВП "Струм" на суму 45837 грн.

Відповідно до ст.5 Закону № 334 до складу валових витрат при складанні декларації з податку на прибуток включаються валові витрати, повязанні з веденням господарської діяльності платника податків, та підтверджені належним чином складеними документами. За актом перевірки відповідач не піддає сумніву приналежність витрат по надання послуг ПП "Станкомплект" та МПВП "Струм" на суму 45837 грн. до потреб, повязаних з господарською діяльністю позивача та належне документальне підтвердження цих витрат. Су вважає, що відповідно до пп.11.2.1 п.11.2 Закону № 334 ці витрати підлягали включенню до складу задекларованих валових витрат позивача 4 кварталу 2006 р.

Для вирішення цього питання судом враховано наступне.

Відповідно до Закону України "Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фрндами" від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Таким чином, позивач у 2007 році скористався своїм правом на включення до складу декларації з податку на прибуток валових витрат не задекларованих у попередніх податкових періодах. У звязку з тим, що виправлення помилки не збільшує розмір задекларованих раніше та поточних зобовязань з податку на прибуток у позивача у 1 кварталі 2007 року були відсутні обовязки про нарахування та сплату штрафів за результати відображення у податковій декларації виявлених помилок, які передбачені ст.17 Закону № 2181.

Тому, суд приходить до висновку про помилковість висновку відповідача про зменшення задекларованих валових витрат позивача за 1 квартал 2007 р. по операціям з ПП "Станкомплект" та МПВП "Струм" на суму 45837 грн.

За актом перевірки від 09.07.2009 р. відповідач зменшив задекларовані валові витрати позивача за рахунок виключення з їх складу витрат по капітальному ремонту станків, проведених позивачем власними силами та залучення ПП "Станокомплект" на загальну суму 243261 грн. та витрат на ремонт і модернізацію енергетичного та компресорного обладнання, проведених власними силами на загальну суму 343409 грн.

За даними відповідача позивач включив зазначені витрати до складу валових витрат та збільшив на вартість цих робіт балансову вартість основних фондів 1 та 3 групи податного обліку і нараховував на збільшену вартість амортизацію.

Відповідач вважає, що позивач відповідно до пп.5.2.10 п.5.2 ст.5 та пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не мав права відносити до складу валових витрат витрати на ремонт, модернізацію та реконструкцію основних фондів, які відповідно до ст.ст.8, 9 Закону № 334 підлягають послідуючій амортизації.

Суд погоджується з висновками відповідача з цього питання з наступних підстав.

Відповідно до пп.5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону № 334/94-ВР не відносяться до складу валових витрат затрати платника податку на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Згідно пп.5.2.10 п.5.2 ст.5 Закону № 334 до валових витрат включаються суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

За пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду. Витрати, що перевищують зазначену суму, розподіляються пропорційно сумі фактично понесених платником податку витрат на поліпшення основних фондів груп 2, 3, 4 чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 та збільшують балансову вартість основних фондів відповідних груп чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 станом на початок розрахункового кварталу.

Таким чином суд вважає, що позивач збільшивши вартість основних фондів 1 та 3 групи податного обліку самостійно вирішив питання про приналежність та статус понесених витрат по ремонту, модернізації та реконструкції основних фондів загальною вартістю 586670,16 грн., що підтверджує правомірність позиції відповідача про необґрунтоване завищення задекларованих валових витрат позивача на 586670,16 грн. по зазначеним вище операціям.

Як зазначено в аті перевірки, позивач на протязі перевіряємого періоду ніс витрати та отримував доходи від операцій з цінними паперами. З метою залучення коштів для проведення операцій з купівлі цінних паперів позивач користувався кредитами банків. Згідно умов кредитного договору № 962м-02-05 від 23.05.2005 р. позивач отримав кредит від ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у сумі 500000 грн. За користування кредитними коштами позивач сплатив кредит у сумі 191256,83 грн. За даними відповідача, що не оспорюється позивачем, отримані за кредитним договором кошти позивач використовував винятково для купівлі цінних паперів (векселів) для ведення комерційної (господарської діяльності).

Відповідач вважає, що позивач в порушення ст.5 пп.7.6.1 п.7.6 ст.7 Закону № 334/94-ВР неправомірно збільшив валові витрати на 191256,83 грн., тому що нарахування та сплата процентів за користування кредитом банку повязана з операціями з купівлі-продажу цінних паперів.

Позивач вважає, що витрати на сплату відсотків за користування кредитом банку повязанні з веденням його господарської діяльності і тому підлягають включенню до складу валових витрат.

З огляду на думки сторін по зазначеному питанню суд вважає, що зазначені витрати не підлягали включенню до складу валових витрат у звязку з наступними обставинами:

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п.1.32 ст.1 Закону господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

За пп.7.6.1 п.7.6 ст.7 Закону № 334 платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону.

Таким чином, системний аналіз положень Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" дозволяє суду зробити висновок, що витрати на сплату процентів за користування кредитами банків за кредити, використанні для придбання цінних паперів повязанні з веденням господарської діяльності позивачем, але законодавством встановлено особливий порядок врахування цих витрат для визначення обєкту оподаткування податком на прибуток. Суть особливого порядку обліку цих витрат полягає в тому, що ці витрати враховуються лише при зменшені прибутку, який підлягає оподаткуванню за результатами операцій з цінними паперами.

За наслідками розгляду позову судом частково визнані неправомірними висновки акту перевірки від 09.07.2009 р.№ 2032/23-5/05743013., що у значній мірі впливає на розмір податкових зобовязань з податку на прибуток визначених податковим повідомленням- рішенням від 21.07.2009 р. №/0. Однак, в силу особливостей визначення податкових зобовязань з податку на прибуток, передбачених Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, та те, що за нормами Закону України "Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ відповідальним за визначення податкових зобовязань за наслідками перевірки є податковий орган, а суд не може в судовому засіданні визначити остаточну суму податкових зобовязань позивача за наслідками розгляду даного позову і тому приходить до висновку про необхідність повного скасування податкового повідомлення-рішення від 21.07.2009 р. № /0.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні від 21.07.2009 р. № /0.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 01 червня 2010 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 2.11.3