Справа № 815/13/17
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/13/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач:

відділ містобудування та архітектури

Біляївської районної державної

адміністрації Одеської області Щекотілін І.О. (начальник відділу)

третя особа: ОСОБА_3

ОСОБА_4 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Релігійна організація "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" про визнання протиправними та скасування містобудівних умов обмеження забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014 р., скасування декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р., -

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 лютого 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_5 до Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними і скасувати Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014р. на будівництво культової споруди «Зал Царства Свідків Єгови» за адресою: вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївського району;

визнати протиправною та скасувати декларацію Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про початок виконання будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р.;

присудити позивачу всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Під час судового розгляду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Релігійну організацію "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що по вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївського району Релігійною організацією "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" здійснюються будівельні роботи. За твердженнями позивача, зазначене будівництво створює незручності мешканцям вулиць Космонавтів та Перемоги села Вигода, оскільки релігійною громадою встановлено прожектори, які світять всю ніч, в тому числі до вікон будинку ОСОБА_5, а постійний шум заважає спати. Незважаючи на неодноразові звернення до релігійної громади, зазначені перешкоди останньою самостійно не усунуто. Позивач вважає, що Містобудівні умови обмеження забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014р. на будівництво культової споруди «Зал Царства Свідків Єгови» за адресою: вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївського району є незаконними, оскільки цільове призначення земельної ділянки не змінено. Так, відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, будівництво та обслуговування громадських та релігійних організацій відноситься до Розділу Сектору В "Землі громадської забудови", підрозділу 03.04, а земельна ділянка відноситься до Розділу Сектору В "Землі житлової та громадської забудови", підрозділу 02.01 "Для будівництва і обслуговування житлового будинку". Крім того, позивач зазначає, що мешканці села не були повідомлені про заходи, передбачені законодавством із землеустрою (їх взагалі не було), а тому громадські інтереси територіальної громади не враховано, чим і порушено право позивача та право мешканців села Вигода щодо забудови населеного пункту. Також, на думку позивача, декларація Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про початок виконання будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р. є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Відповідач - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до судового засідання явку представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Релігійної організації "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014 р. (вхід. № 48) Релігійною громадою Свідків Єгови Іллічівського району м. Одеси до Біляївської районної державної адміністрації Одеської області подано заяву про надання вихідних даних (містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки) щодо проектування та забудови земельної ділянки за адресою: вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївський район, Одеська область (а.с. 137). До заяви було додано: засвідчену у встановленому порядку копію документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схему) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); топографо-геодезичну підоснову М 1:500; черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва (а.с. 138-160).

Відділом містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області затверджено містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014р. на будівництво культової споруди «Зал Царства Свідки Єгови» за адресою: вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївський район, Одеська область (а.с. 12-13).

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р. культової споруди «Зал Царства Свідки Єгови» за адресою вул. Космонавтів, 5, с. Вигода, Біляївський район, Одеська область (а.с. 14-17).

30.09.2016 р. ТОВ "Геоземкадсервіс" виготовлено технічний паспорт на громадський будинок Культова будівля "Зал Царства Свідків Єгови" за адресою: вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївського району, Одеської області" (а.с.120-124).

Позивач, не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями відповідачів - суб'єктів владних повноважень, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати їх протиправними та скасувати.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (надалі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Частиною 2 ст. 26 Закону № 3038-VI встановлений обов'язок суб'єктів містобудування щодо додержання містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Згідно ч.5 ст.26 Закону № 3038-VI проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Як встановлено ч.ч.2, 3 ст.29 Закону № 3038-VI, фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.29 Закону № 3038-VI спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви. Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури (ч.7 ст.29 Закону № 3038-VI).

Частиною 8 ст. 29 Закону № 3038-VI передбачено, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва незалежно від зміни замовника. Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 р. (далі - Порядок №109).

Відповідно до п.2.1 Порядку № 109 містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно п.2.2. Порядку №109 для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

Відповідно до п.п. 1.4, 2.4 Порядку №109 чинність наданих містобудівних умов та обмежень не може бути зупинена у зв'язку з початком розроблення, внесення змін або

оновлення містобудівної документації на місцевому рівні. Розгляд заяви, надання містобудівних умов і обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюється спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Підставою для відмови у видачі містобудівних умов і обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Враховуючи вищенаведені положення, під час видачі замовнику містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки спеціальним уповноваженим органом містобудування та архітектури перевіряється відповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, та в разі такої невідповідності приймається рішення про відмову в їх наданні.

Склад та зміст містобудівних умов та обмежень встановлено у розділі ІІІ Порядку №109.

Вирішуючи питання щодо правомірності видачі Відділом містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області оскаржуваних містобудівних умов та обмежень, суд вважає за необхідне перевірити обставини щодо дотримання відповідачем порядку їх надання, вимог щодо їх складу та змісту відповідно до норм Закону № 3038-VI та Порядку №109, в тому числі обставини щодо наявності передбачених законом підстав для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану (ч.1 ст.17 Закону № 3038-VI).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території (ч.3 ст.19 Закону № 3038-VI).

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону № 3038-VI детальний план території визначає, зокрема, принципи планувально-просторової організації забудови; червоні лінії та лінії регулювання забудови; функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території.

Як вбачається з матеріалів справи, у п. 8 Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014 р. "Посилання на містобудівну документацію: генеральний план населеного пункту, план зонування, детальний план території та рішення про їх затвердження, у разі наявності" зазначено, "генеральний план с. Вигода 1981 рік, об'єкт буде враховано під час коригування генерального плану". Тобто, відповідачем при наданні містобудівних умов та обмежень було встановлено відповідність намірів забудови вимогам існуючої на момент їх видання містобудівної документації, та при цьому зауважено, що при оновленні містобудівної документації на місцевому рівні такий об'єкт буде відзначено у генеральному плані (як існуючий).

Релігійною організацією "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" замовлено, розроблено, здійснено експертизу проектної документації - проекту «Нове будівництво культової будівлі «Зал Царства Свідків Єгови» за адресою: вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївського району. При цьому, Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014р. слугували вихідними даними. Вищевказаний проект зазначено в декларації про початок будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р.

На думку позивача, оскаржувані акти є незаконними, оскільки не було змінено цільового призначення земельної ділянки, а тому у Релігійної організації "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" відсутнє право на забудову відповідної земельної ділянки.

Суд не бере до уваги вищевказані твердження позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

г) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Процедура зміни цільового призначення земельної ділянки визначена ч.ч. 2, 3 ст. 20 ЗК України.

Відтак, ЗК України чітко встановлено, що за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок, тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної у ч.1 ст. 19 ЗК України, в іншу. Така вимога законодавства обумовлена різними правовими режимами таких земельних ділянок та умовами їх використання.

В той же час, відповідно до ч.5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Так, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування (ст. 38 ЗК України).

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010р., до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки: як для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): так і для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій тощо.

Тобто, як землі житлової забудови, так і землі громадської забудови належать до однієї категорії земель - «землі житлової та громадської забудови» (п. б ч.1 ст. 19 ЗК України).

За змістом листа Державного комітету по земельних ресурсах України № 14-17-7/9942 від 27.12.2006 р. «Щодо використання земель не за цільовим призначенням», якщо земельна ділянка була надана для розміщення об'єкта чи для використання в межах будь-якої категорії відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, але через якийсь час там було розташовано інший об'єкт чи вона використовується по іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в цьому випадку відсутнє.

Аналогічну правову позицію висловлено Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 19 жовтня 2016 року у справі №К/800/19108/16, К/800/19112/16, від 19 листопада 2015 року у справі №К/800/25039/15).

Із наявного в матеріалах справи витягу із Державного земельного кадастру від 09.02.2017р. вбачається, що земельна ділянка, розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Вигода, вул. Космонавтів, 51, належить до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення: В.02.01 Для будівництва і обслуговування житлового буднику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 115).

Водночас, обраний позивачем новий вид використання цієї ділянки: В.03.04 Для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій належить також до категорії земель житлової та громадської забудови.

Таким чином, твердження позивача щодо нецільового використання земельної ділянки та відсутності у Релігійної організації Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" права на її забудову, є необґрунтованими.

Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За приписами ч.4 ст. 29 Закону № 3038-VI спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Пунктом 6 розділу V «Прикінцеві положення» Закону № 3038-VI передбачено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку.

Таким чином, на час виконання вищевказаних вимог законодавства Відділом містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області видано Релігійній організації "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" містобудівні умови та обмеження № 13 від 20.11.2014 р., з урахуванням попередніх планувальних рішень - Генерального плану с. Вигода 1981 р.

Відтак, якби відповідачем на момент їх видачі було встановлено невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, а саме генеральному плану с. Вигода 1981 року, то наслідком такого встановлення була б відмова у наданні містобудівних умов та обмежень Релігійній організації відповідно до вимог ч. 5 ст. 29 Закону № 3038-VI.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що на сесії Вигоднянської сільської ради Біляївського району Одеської області прийнято рішення № 267-VII від 21.09.2016р. про направлення Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області прохання провести перевірку законності надання релігійній громаді мостобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки згідно з генеральним планом с. Вигода.

При вирішенні цієї справи суд враховує, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № 815/5027/16 адміністративний позов Релігійної громади Свідків Єгови Іллічівського району м. Одеси до Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області №4 від 27 вересня 2016 року "Про визнання недійсними містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки №13 від 20 листопада 2014 року на будівництво культової споруди "Зал Царства Свідків Єгови" за адресою: вул. Космонавтів, 51, с. Вигода, Біляївського району".

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у справі № 815/5027/16 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року змінено та викладено в іншій редакції мотивувальну частину постанови суду першої інстанції, в іншій частині вказану постанову залишено без змін. При цьому суд дійшов висновку, що на момент отримання містобудівних умов і обмежень у листопаді 2014 року порушення позивачем земельного та містобудівного законодавства не вбачається.

За приписами ч. 1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, слід зазначити, що на час звернення позивача з цим позовом містобудівні вимоги вичерпали свою дію виконанням, відтак не можуть бути скасованими. Подібну правову позицію також висловлено Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 21 жовтня 2015 року у справі № 127/10052/14-а та від 14.12.2016р. у справі № 591/9544/14-а.

Виходячи з вищевикладеного, суд не приймає до уваги визнання в судовому засіданні представником Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області факту незаконності Містобудівних умов і обмежень, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оскільки визнання стороною фактів не є для суду обов'язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування декларації Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про початок виконання будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 7 ст. 36 Закону № 3038-VI декларацію про початок виконання будівельних робіт може бути скасовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі:

1) подання замовником заяви про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт;

2) отримання відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником), смерті фізичної особи - замовника або визнання її безвісно відсутньою;

3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 39-1 Закону № 3038-VI у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Підстав для скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, передбачених ч. 7 ст. 36, ч.2 ст. 39-1 Закону № 3038-VI , судом не встановлено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2017 р. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було проведено позапланову перевірку дотримання Релігійною організацією вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва: культова будівля «Зал Царства Свідків Єгови» в с. Вигода по вул. Космонавтів, 51. Актом перевірки встановлено, що замовником надано документи, які підтверджують достовірність даних, поданих у декларації № ОД 18; виконробом ОСОБА_8 надано виконавчу докумен тацію. Під час виїзду встановлено, що будівництво об'єкта ведеться відповідно до проект ної документації. Також на об'єкті будівництва відсутній інформаційний стенд (а.с. 162). Однак, як зазначено представником третьої особи в письмових поясненнях та протилежного не доводилось сторонами, виявлені під час перевірки порушення щодо відсутності інформаційного стенду, було усунуто відразу після її завершення.

У даному випадку також слід з'ясувати, чи є позивач суб'єктом відносин щодо надання спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, чи має позивач будь-які права на участь у процесі видачі спірних містобудівних умов та обмежень та чи породжують вказані містобудівні умови та обмеження, декларація про початок виконання будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р. будь-які обов'язки для позивача або право на судовий захист.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25.11.1997р. №6-зп по справі 18/1148-97 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений у ч.1 ст.6 КАС України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу ст.6 КАС України випливає висновок, що належним захистом порушеного права є звернута до суду процесуальна вимога щодо визнання протиправною певної (конкретної) дії або бездіяльності, зобов'язання відповідача вчинити певну (конкретну) дію, яка узгоджується із ч.2 ст.162 КАС України, що відповідає матеріально-правовому інтересу позивача, який останній вважає порушеним та на захист якого звертається до суду.

Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Обов'язковою умовою скасування рішення суб'єкта владних повноважень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, про що зауважив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 25.09.2014 року по справі № 826/9638/13-а.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями ч.2 ст.17 КАС України, відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1).

Правовий акт індивідуальної дії є актом органів державної влади та посадових осіб, що встановлює, змінює або припиняє права та обов'язки певної особи (певного кола осіб), а також створює правила поведінки, передбачені для разового застосування. За своєю юридичною природою правовий акт індивідуальної дії є актом застосування правової норми до конкретних фактичних обставин, що тягнуть виникнення, зміну або припинення правовідносин між персонально визначеними особами, на яких поширюється дія такого акта.

Відповідно до п.п. 6, 8 ч.1 ст.3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

За приписами КАС України право оскарження індивідуального акта має особа, якого він стосується. Апалогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у рішенні від 24 лютого 2015р. у справі № 21-34а15, який згідно ч.1 ст. 244-2 КАС України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

З матеріалів справи не вбачається наявність порушеного права позивача у данному випадку, відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Щодо тверджень позивача про порушення Релігійною організацією "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" прав позивача, оскільки вказаною організацією встановлено прожектори, які заважають її сну, слід зазначити, що йдеться про порушення під час будівництва, однак такі твердження не доводять протиправності оскаржуваних рішень, а також не підтверджені жодними доказами.

Твердження позивача, зазначені позивачем в адміністративному позові щодо неодноразових звернень до релігійної громади з проханням усунути вищевказані перешкоди, необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Надані позивачем до суду копії звернення ОСОБА_5, датованого 26.12.2016р. (а.с. 18), депутатських звернень (а.с. 22, 23) не спростовують встановлених судом обставин.

Висловлене позивачем в адміністративному позові твердження про порушення права ОСОБА_5 брати участь та вирішувати питання щодо внесення змін до Генерального плану села Вигода є безпідставним, оскільки оскаржувані рішення не пов'язані з внесенням змін до Генерального плану села Вигода.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004).

На підставі ст.ст. 10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними, а вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, здійснені позивачем судові витрати з відповідачів не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Релігійна організація "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" про визнання протиправними та скасування містобудівних умов обмеження забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014 р., скасування декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р.,- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 02.03.2017 р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Відділу містобудування та архітектури Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Релігійна організація "Релігійна громада свідків Єгови Малиновського району м. Одеси" про визнання протиправними та скасування містобудівних умов обмеження забудови земельної ділянки № 13 від 20.11.2014 р., скасування декларації про початок будівельних робіт № ОД 18 від 10.05.2016 р.,- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

02 березня 2017 року.