Справа № 824/771/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 лютого 2017 року м. Київ К/800/5304/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання відсутності компетенції, визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати відсутність компетенції (повноважень) у виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих на прийняття рішення виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих від 01 липня 1966 року № 1996/13 «Про всиновлення ОСОБА_2 гр. ОСОБА_3 жителем м. Києва»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих від 01 липня 1966 року № 1996/13 Про всиновлення ОСОБА_2 гр. ОСОБА_3 жителем м. Києва».

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року, закрито провадження у справі у зв'язку із тим, що справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень КАС України Сімейного кодексу України. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосували норми законодавства.

Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено нормами статті 17 КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; 4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; 5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини 1 статті 3 КАС України).

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Судами встановлено, що рішенням виконкому Сокирянської районної ради депутатів трудящих №199 б/13 від 01 липня 1966 року дозволено громадянину ОСОБА_3 всиновити дитину ОСОБА_4 з присвоєнням прізвища ОСОБА_5

Оскільки даний спір не має ознак публічно-правового спору та фактично пов'язаний із вирішенням питання про усиновлення (скасування усиновлення або визнання усиновлення недійсним), а тому справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук