Справа № 636/4477/16-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 р.Справа № 636/4477/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

cекретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Козачка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 10.01.2017 по справі № 636/4477/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області третя особа Східна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 10.01.2017 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі - відповідач, Чугуївське об'єднане УПФУ Харківської області), третя особа Східна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Східна ОДПІ м. Харкова).

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 10.01.2017 та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не оцінив дію Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 899-VIII з точки зору його відповідності Конституції України і не застосував Конституцію України як акт прямої дії.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 до виходу на пенсію працював на посаді головного державного ревізора-інспектора в ДПІ Фрунзенського р-ну м. Харкова, з 2011 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ у розмірі 81 % заробітної плати.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» державним службовцям з 01 грудня 2015 року була підвищена заробітна плата.

29 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії державного службовця в зв'язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу непрацюючим державним службовцям, надавши довідку про заробітну плату від 22 листопада 2016 року за № 970/К/20-38-05-30, видану Східною об'єднаною ДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, у якій зазначено розмір підвищеної заробітної плати головного державного ревізора-інспектора в ДПІ Фрунзенського району м.Харкова станом на 01 грудня 2015 року.

30 листопада 2016 року відповідач своїм рішенням № 9990-02/23 відмовив позивачу у перерахунку пенсії з посиланням на те, що ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року ( що діє на день звернення за перерахунком пенсії) та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців. А також, виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, а тому відсутній правовий механізм здійснення перерахунку пенсії призначених за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який є чинним на день звернення про перерахунок пенсії.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

У відповідності до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" ( в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з письмових доказів у справі, пенсія позивачу призначена з 2011 року у розмірі 81% від заробітної плати.

До 01.05.2016 пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи вищезазначене, з 01.05.2016 Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015, по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, з 01.05.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

29 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою провести перерахунок пенсії державного службовця в зв'язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу державним службовцям, у задоволенні якої йому було відмовлено з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено перерахунку пенсій, призначених згідно Закону України "Про державну службу", у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям .

Враховуючи вищезазначене, а також те, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016, відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку.

Посилання апелянта на те, що несвоєчасне звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії сталося з вини Східної ОДПІ м. Харкова колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, оскільки в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно.

Зважаючи на зміни, що сталися в законодавстві щодо пенсійного забезпечення державних службовців, підстави для визнання рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії позивачу протиправним відсутні.

Дані висновки колегії суддів зроблені з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, викладеною зокрема у справі "Валентина Ніканорівна Великода проти Україна" зазначено, що навіть припускаючи, що зміни та доповнення до чинного національного законодавства становили втручання у право заявника на мирне володіння майном у розумінні положення ст. 1 Протоколу №1, перша та найважливіша вимога вказаного положення Протоколу №1 полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар. Такі зміни у національному законодавстві можуть обумовлюватись міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава-відповідач, у зв'язку з чим має широке поле розсуду щодо досягнення такого балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою.

Згідно ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення постанови суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 200 КАС України, підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1.

Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня 2017 року по справі № 636/4477/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.І. Сіренко
Повний текст ухвали виготовлений 03.03.2017