Справа № 223/859/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дочинець С.І.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року справа №223/859/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєвої І.А., Василенко Л.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вугледарського міського управління соціального захисту населення на постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 05 січня 2017 р. у справі № 223/859/16-а (головуючий І інстанції Дочинець С.І.) за позовом ОСОБА_3 до Вугледарського міського управління соціального захисту населення про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Вугледарського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до відповідача Вугледарського міського управління соціального захисту населення, в якому просила, визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачу недоотриману суму допомоги при народженні дитини за період з листопада 2014 року (а.с.1-4).

Постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 05 січня 2017 року задоволено позовні вимоги. Суд першої інстанції визнав неправомірними дії Вугледарського міського управління соціального захисту населення по ненарахуванню та невиплаті ОСОБА_3 недоотриманої суми допомоги при народженні дитини ОСОБА_4; зобов'язав Вугледарське міське управління соціального захисту населення здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_3 недоотриману суму допомоги при народженні дитини ОСОБА_4за період з листопада 2014 року (а.с.33-34).

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що. згідно абзацу 33 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року «Про затвердження порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» виплата допомоги поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою. Позивачу було відмовлено в поновленні виплати допомоги в зв'язку з тим, що після припинення виплати допомоги при народженні дитини за місцем реєстрації пройшло більше 12 місяців.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 20.05.2014 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. донецьку, ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до матеріалів справи позивачу була призначена допомога при народженні дитини, що не спростовувалось відповідачем.

Згідно інформації про стан фінансування та виплати державних допомог виплата державної допомоги отримувачам м. Донецьк не проводиться з листопада 2014 року. Отже, позивач отримувала виплати допомоги при народженні дитини до листопада 2014 року за місцем мешкання.

Відповідно до довідок Вугледарського міського управління соціального захисту населення № та № від 10.11.2016 року позивач разом з сином були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем перебування за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

10 листопада 2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою щодо надання письмових роз'яснень про причини відмови в отриманні документів для поновлення нарахування та виплати заборгованості допомоги при народженні дитини (а.с.10)

Вугледарське міське управління соціального захисту населення листом від 14 листопада 2016 року повідомило позивача, що згідно п. 13 абз.33 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751 (далі - Порядок), виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою. Іншого чинним законодавством не передбачено. В даному випадку відсутні підстави для поновлення виплати (а.с.11).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку, що вини позивача у не отриманні допомоги при народженні дитини вчасно не має, а дії відповідача є неправомірними.

Колегія суддів, з даними висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон) відповідно до цього Закону призначається державна допомога при народженні дитини.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ст. 6 Закону, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Відповідно до статті 11 Закону, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно п. 12 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751 (далі - Порядок), допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

За пунктом 13 Порядку, допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем було дотримано строки звернення за призначенням допомоги.

За пунктом 13 Порядку, виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, вказаної нормою передбачені певні обмеження стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги.

Разом з цим, вказані обмеження стосуються вичерпних підстав з яких відбулось припинення виплати.

Частиною 9 статті статті 11 Закону, виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

За пунктом 13 Порядку, виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Отже зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на абз 30 п. 13 Порядку як підставу припинення, оскільки, зазначені положення щодо «виникнення інших обставин» Порядку відповідають Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. N 3-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац сьомий частини дев'ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року N 2811-XII, з наступними змінами, згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється "у разі виникнення інших обставин".

Конституційний суд зазначив, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі. Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини. Законодавче врегулювання підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини, передбачене в абзаці сьомому частини дев'ятої статті 11 Закону, свідчить про недотримання принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, гарантованого частиною першою статті 8 Основного Закону України.

Таким чином, припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав передбачених цими нормами. Підставою для припинення виплати послугувало розташування у м. Донецьку органу де позивач отримував допомогу. Отже, на позивача не розповсюджується строк подання заяви на поновлення виплати допомоги передбачений п. 13 Порядку.

Враховуючи вищезазначене, відповідач, відмовляючи позивачу у поновленні та виплаті допомоги при народженні дитини, діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені відповідним законодавством України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

Згідно пункту 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова прийнята судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Вугледарського міського управління соціального захисту населення на постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 05 січня 2017 р. у справі № 223/859/16-а залишити без задоволення.

Постанову Вугледарського міського суду Донецької області від 05 січня 2017 р. у справі № 223/859/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

Л.А. Василенко