Справа № 301/220/17
Суддя: Пітерських М. О.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 301/220/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивача ОСОБА_1, представників сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області про визнання протиправним рішення комісії в призначенні пенсії по інвалідності та зобов'язання призначити пенсію по інвалідності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області про визнання протиправним рішення комісії про відмову в призначенні пенсії по інвалідності та зобов'язання призначити пенсію по інвалідності.

Позов мотивовано тим, що позивач 04 жовтня 2016 року набув статусу інваліда ІІІ групи внаслідок загального захворювання. 15.11.2016 року позивач звернувся до Управління ПФУ в Іршавському районі Закарпатської області із заявою за №1547 про призначення йому пенсії по інвалідності ІІІ групи. Рішенням, оформленим протоколом №21 від 27.12.2016 року, йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного семирічного страхового стажу роботи. ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки при прийнятті спірного рішення не було враховано період з 02.12.2005 року по 03.11.2011 року, протягом якого він працював в органах внутрішніх справ управління МВС України в Закарпатській області. При врахуванні даного періоду часу загальний стаж роботи позивача становить 11 років 6 місяців 18 днів. Крім того, саме на відповідача покладено обов'язок здійснити обчислення суми страхових внесків, що були сплачені за період проходження позивачем служби в УМВС України в Закарпатській області, подати відповідну інформацію до ГУ ПФУ в Закарпатській області та внести відповідну інформацію до системи персоніфікованого обліку. Стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування належить до функції саме органів ПФУ, яка не може бути покладена на позивача. ОСОБА_1 вважав, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є його трудова книжка, в якій 02.12.2005 року зроблено запис про те, що останній був прийнятий на службу в УМВС України в Закарпатській області, а звільнений - 03.11.2011 року. 22 грудня 2016 року заступником голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 за №781/106/5-2016 позивачу надано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії, у відповідності до якої останній отримував заробітну плату в період з грудня 2005 року по листопад 2011 року, тобто протягом шести років. Тобто, позивач має достатньо трудового стажу для призначення йому пенсії по інвалідності, у зв'язку з чим просив позов задовольнити. Просив стягнути з відповідача 1280 грн. судового витрат.

14.02.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача судові витрати у сумі 640 грн., а не 1280 грн., як зазначав раніше (а.с.30-31).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях та пояснила, що позивачеві не зараховано у страховий стаж період його роботи в УМВС України в Закарпатській області з 01.01.2007 року по листопад 2011 року, оскільки в УПФ відсутні відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку про застраховану особу зе цей період.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 ч.1 п.1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон-1), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж;

Ст.9 ч.1 п.2, ст. 30 ч.ч.1 та 2 Закону-1 та ст. 23 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон-2), пенсія по інвалідності в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання призначається за рахунок коштів Пенсійного фонду, незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 має третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, встановлену на строк з 04.10.2016 року до 01.11.2018 року, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0736154 від 04.10.2016 року (а.с. 13).

Позивач ОСОБА_1 народився 24.05.1979 року, є інвалідом 3 групи, тому відповідно до вимог ст.32 Закону-1, він може претендувати на призначення пенсії по інвалідності за наявності на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією 7 років страхового стажу.

З довідки про розрахунок стажу, що видана УПФУ в Іршавському районі вбачається, що станом на 31.12.2006 року страховий стаж ОСОБА_1 становить 5 років 7 місяців 16 днів. При цьому, ПФУ зараховано у страховий стаж позивача період роботи в Управлінні МВС України в Закарпатській області з 02.12.2005 року по 31.12.2006 року, але не зараховано у страховий стаж період його роботи в УМВС України в Закарпатській області з 01.01.2007 року по 03.11.2011 року (а.с.14).

Аналогічні відомості про наявний у позивача страховий стаж містяться і в протоколі №21 від 27 грудня 2016 року комісії по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області (а.с.9).

Протоколом №21 від 27 грудня 2016 року комісія по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області відмовила ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності. Відмова мотивована відсутністю необхідного стрaхового стажу роботи відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.9).

Із поданих письмових заперечень на позов вбачається, що, на думку відповідача, у позивача відсутній страховий стаж за період з 01.01.2007 року по листопад 2011 року (а.с.40), оскільки пунктом 6 статті 21 Закону-1 не визначено страхувальників для застрахованих осіб, визначених пунктом 17 ст. 11 Закону-1 (військовослужбовці, особи рядового та начальницького складу), тому з 01.01.2007 року звітність до системи персоніфікованого обліку не подається.

Вказане заперечення суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, стаття 62 Закону-2 визначає трудову книжку.

З трудової книжки серії АХ №154552, що видана 03.11.2011 року ОСОБА_1 вбачається, що з 02.12.2005 року по 03.11.2011 року позивач проходив службу в Управлінні МВС України в Закарпатській області ( а.с.12). Оригінал трудової книжки оглянуто в судовому засіданні.

Відповідно до довідки заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області за №781/106/5-2016 від 22.12.2016 року, наданої на запит УПФУ в Іршавському районі Закарпатської області №3486/02 від 16.11.2016 року вбачається, що позивач, працюючи на службі в УМВС України в Закарпатській області, отримував заробітну плату з грудня 2005 року по листопад 2011 року. На всі виплати нараховані страхові внески до ПФУ (а.с. 10, 11).

Статтею 11 ч.1 п. 8 Закону-1 передбачено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також службу в Національній поліції. На день звільнення ОСОБА_1 зі служби та до внесення змін в Закон-1 - загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягали особи, які проходять службу в органах МВС України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 14 ч.1 та ст. 15 ч.1 Закону-1 та п. 2.1.1 та п.2.2.16 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. N 21-1 (далі - Інструкція-1):

- страхувальниками є роботодавці, а платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники ;

- страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду;

- взяття на облік до Пенсійного фонду страхувальників, зазначених у статті 14 Закону-1, для юридичних осіб, незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей територіальними органами Пенсійного фонду;

- застрахованими особами є особи, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, Службі безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також в органах Міністерства внутрішніх справ України.

Отже, позивач ОСОБА_1 за період проходження служби в УМВС України в Закарпатській області (з 22.12.2005 року по 03.11.2011 року), підлягав загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пункту 8 ст. 11 Закону-1, а не відповідно до пункту 17 ст. 11 Закону-1, як це стверджує відповідач, та отримував відповідну заробітну плату.

Відповідно до ст. 20 ч.ч.1,5 та 6 Закону-1, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). За осіб, зазначених у пунктах 8, 11 - 14 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога, надбавка і компенсації.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Персональна облікова картка застрахованої особи зберігається в Пенсійному фонді протягом усього життя цієї особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових носіях та в електронному вигляді за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперової та електронної форми документа. Відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 10, 12 - 15, 18 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу (стаття 21 ч.1, ч.4 та ч.6 Закону-1).

Відповідно до ст. 24 Закону-1, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що згідно розрахунку стажу, що виданий відповідачем, за період з 01.09.1996 року по 31.12.2006 року страховий стаж ОСОБА_1 становить 5 років 7 місяців 16 днів (а.с.14), згідно трудової книжки за період з 01.01.2007 року по 03.11.2011 року страховий стаж становить 4 роки 10 місяців 3 дні (період з 02.12.2005 року по 31.12.2006 року враховано ПФУ у страховий стаж), загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 10 років 5 місяців 19 днів.

Оскільки ОСОБА_1 з 04.10.2016 року є інвалідом 3 групи, його страховий стаж становить більше 7 років, тобто є достатнім для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону-1.

Згідно ст. ст. 34 та 45 ч.1 п.2 Закону-1, ст. 83 Закону-2, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності, з дня встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня встановлення інвалідності.

Інвалідність позивачу встановлено 04 жовтня 2016 року, з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся в УПФУ 15 листопада 2016 року, тому пенсія по інвалідності має бути призначена позивачеві з 04.10.2016 року.

Оскаржуване рішення комісією УПФ прийнято 27.12.2016 року, до суду з даним позовом позивач звернувся 25.01.2017 року, тобто в межах строку звернення до суду.

В рішеннях Конституційного Суду України №8-рп/99 від 06.07.1999 року (у справі щодо права на пільги) та №5-рп/2002 від 20.03.2002 року (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України, перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, у тому числі, поліції. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Конституційний Суд України у рішенні №1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначив, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідач - суб'єкт владних повноважень відповідно до ч. 1, 2 ст.71 КАС України не надав до суду доказів на спростування позовних вимог, не навів суду доказів законності та обґрунтованості прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії.

За таких обставин суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Суд також вважає, відповідно до вимог ст.94 ч.1 КАС України, стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Управління ПФУ в Іршавському районі судові витрати у сумі 640 грн., що складаються з судового збору і були сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с. 21).

Керуючись ст. ст. 1, 23, 25, 62, 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 8, 9, 11, 14, 15, 20, 24, 21, 30, 32, 34, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 6, 7, 11, 17, 69-71, 86, 94 ч.1, 159-163, 167, 186 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення комісії по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області, оформленого протоколом №21 від 27 грудня 2016 року, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та скасувати його.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності як інваліду третьої групи відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з дня встановлення інвалідності, тобто з 04 жовтня 2016 року, і на весь строк встановлення інвалідності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі Закарпатської області на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання її копії до Львівського адміністративного апеляційного суду через Іршавський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуюча : М. О. Пітерських