Справа № 806/2877/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"28" лютого 2017 р. Справа № 806/2877/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "25" січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 30381,26 грн ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про стягнення середнього заробітку внаслідок затримки виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 15.03.2016р. по 02.12.2016р. в сумі 30381,216 грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 вказав на те, що постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.03.2016р. у справі №806/356/16 , яку частково скасовано постановою суду апеляційної інстанції від 21.11.2016р., виконано в повному обсязі 02.12.2016р. (тобто на його картковий рахунок зарахування коштів відбулось 02.12.2016р.). Посилаючись на приписи ст.ст.116, 117 КЗпП, позивач вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заявою від 25.01.2017року позивач збільшив позовні вимоги в частині розміру коштів, що підлягають стягненню.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.01.2017р. закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3. Роз'яснено ОСОБА_3, що вказані спірні відносини підлягають розгляду в рамках адміністративної справи №806/356/16. Суд дійшов висновку, що між сторонами продовжується публічно-правові правовідносини, а не виник новий публічно-правовий спір, так як позивач як звільнений працівник вже оспорював своє право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Подальше несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем, що зумовлене його звільненням, не можна, на думку суду, вважати новим публічно-правовим спором.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій просить ухвалу від 25.01.2017р. скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Підставою звернення позивача з даним позовом у справі №806/2877/16 слугувало не проведення з вини відповідача розрахунку з ним у строки, передбачені ст.116 КЗпП , тобто виплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 15.02.2016р. по 02.12.2016р.

В основу свого рішення (ухвали), судом першої інстанції покладено висновок про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час подальшої затримки вказаного розрахунку, а саме за період з 15.03.2016року по 23.01.2017року є продовженням того ж самого публічно-правового спору у справі №806/356/16, що вже був предметом судового розгляду. Подальше несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем, що зумовлено тим самим звільненням позивача 10.09.2015року, на думку суду, не можна вважати новим публічно-правовим спором.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким закрито провадження у справі, суд враховує наступне.

Колегією суддів встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.03.2016р. адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь ОСОБА_3 не донараховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад у сумі 124 грн. 92 коп., надбавку за спеціальне звання у сумі 64 грн. 39 коп., винагороду за вислугу років у сумі 4670 грн. 27 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11 вересня 2015 року до 14 березня 2016 року у розмірі 21367 грн. 04 коп. Стягнуто з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь ОСОБА_4 166 грн. 02 коп. витрат, пов'язаних із прибуттям до суду.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2016р. у справі №806/356/16 апеляційну скаргу Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області задоволено частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" березня 2016 р. скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення недонарахованого та невиплаченого при звільненні посадового окладу в розмірі 115 грн.83коп. (березень 2003 року, травень 2009 року, квітень 2010 року) та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову в названій частині. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Пленум Верховного Суду України в постанові N 13 від 24.12.99 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вказав на те, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі за п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: 1) тотожність спору, яка включає в себе ідентичність підстав, предмет позову і сторін у справі; 2) остаточне вирішення спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду; 3) набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи №806/2877/16 ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.03.2016р. по 02.12.2016р. в сумі 30381,26 грн.

Предметом спору у справі №806/356/16 є стягнення з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області недорахованих та невиплачених при звільненні посадового окладу у сумі 124 грн. 92 коп., надбавки за спеціальне звання у сумі 64 грн. 39 коп., винагороди за вислугу років у сумі 4670 грн. 27 коп., надбавки за вислугу років у сумі 11752 грн. 27 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку з 11 червня 2015 року по день постановлення судового рішення. В обґрунтування вимог зазначав, що при звільненні з Овруцької ОДПІ з ним не проведено повного розрахунку, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Тому, помилковими є висновки суду про продовження між сторонами публічно-правових відносин , оскільки виник новий спір.

Суд першої інстанції помилково послався на ст. 236 КЗпП України, так як зазначена стаття передбачає, вирішення питання виплати звільненому працівникові середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Підстави для застосування аналогії права в даному випадку відсутні.

Суд апеляційної інстанції приходить до переконання про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі згідно п.4 ч.1 ст.157 КАС України.

Колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати у зв"язку з невідповідністю висновків обставинам справи та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, як це передбачено ст. 204 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 202, 204, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "25" січня 2017 р. скасувати та справу №806/2877/16 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "02" березня 2017 р.