Справа № 742/346/17
Суддя: Коротка А. О.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/19/17
Єдиний унікальний № 742/346/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коротка А.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про оскарження дій та зобов'язання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити певні дії. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що з 03.03.2005 року вона перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в розмірі 88% від заробітної плати. У зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям з 01.12.2015 року позивачка 26.12.2016 року звернулася з заявою до відповідача про проведення перерахунку призначеної їй пенсії зі збереженням відсотків, встановлених відповідно до стажу державної служби при первинному призначенні пенсії та надала довідку про заробітну плату №38 від 25.01.2017 року, видану Фінансовим управлінням Прилуцької міської ради. Проте, листом від 30.01.2017 року за №12/10/В-3 відповідач відмовив їй у проведенні такого перерахунку, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Закону України «Про державну службу», а раніше призначені пенсії не перераховуються. Оскільки вказану відмову позивачка вважає протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, вона і звернулася з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 07.02.2017 року було відкрито скорочене провадження у справі.

Представником відповідача у встановлений законом строк з дня одержання такої ухвали та копій документів було подано письмове заперечення, в якому він не погодився з позовними вимогами та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Розгляд справи проведено в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, у строки, встановлені п.4 ч.5 ст.183-2 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 03.03.2005 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Прилуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за віком у розмірі 88% від суми її місячної заробітної плати, призначеної у відповідності до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Загальний стаж роботи позивачки становить 26 років 03 місяців 14 днів, в тому числі на посаді в органах місцевого самоврядування - 03 роки 02 місяці 17 днів та на посаді державного службовця - 15 років 03 місяці 14 днів, заробітна плата, з якої обраховано пенсію, згідно довідок, що містяться в пенсійній справі, становить - 2062,50 грн. (а.с.12-13).

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що 26.12.2016 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії, призначеної їй за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу» у зв'язку зі збільшенням заробітної плати державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013. До заяви про перерахунок пенсії було додано довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, видану Фінансовим управлінням Прилуцької міської ради №38 від 25.01.2017 року (а.с.16).

Листом від 30.01.2017 року за №12/10/В-3 Прилуцьким об'єднаним управління Пенсійного фонду України позивачці було відмовлено в проведенні даного перерахунку, посилаючись на те, що у відповідності до розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», а раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с.12-13).

Вирішуючи даний позов, суд приймає до уваги положення ст.37-1 Закону України "Про державну службу" (Закон № 3723-ХІІ) у редакції, яка була чинною станом на час призначення пенсії позивачу, де було передбачено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Також суд враховує положення п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» у редакції, чинній станом на час призначення пенсії позивачу, де було визначено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 р. N 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим і другим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом на час призначення пенсії позивачці, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Однак, в подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Так, Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» і викладено її у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України".

Отже, на час звернення позивачки до відповідача з заявою про перерахунок пенсії (внесено зміни, які набрали чинності 01.01.2015 року, в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка діє з 15.12.2015 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865, а саме: виключено п.4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу». Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, на яку посилається позивач, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, з 15.12.2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу». На час звернення позивача до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Отже, оскільки чинним законодавством України (Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII) скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, то жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду та проведення перерахунку призначеної пенсії суд не вбачає.

З огляду на це, суд вважає, що у відповідача на момент звернення позивачки 26.12.2016 року із заявою про перерахунок її пенсії, не було правових підстав для здійснення такого перерахунку. При цьому, суд зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивачці не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п.2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР). У Рішенні від 02.03.1999 року N 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивачці на підставі ст.37-1 Закону №3723-ХІІ і Постанови № 865 у редакціях, чинних на момент призначення їй пенсії, як вона просить у своєму адміністративному позові, тобто відповідач здійснював свою діяльність в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, у зв'язку з чим у задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.2, 18, 69-71, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про оскарження дій та зобов'язання провести перерахунок пенсії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.О. Коротка