Справа № 738/59/17
Суддя: Сова Т. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/59/17
№ провадження 2-а/738/10/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді Сова Т.Г.

секретаря Бреус Н.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Менському районному суді Чернігівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, ОСОБА_5 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації про визнання неправомірною відмову у виплаті разової грошової соціальної допомоги та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, ОСОБА_5 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації про визнання неправомірною відмову у виплаті разової грошової соціальної допомоги та зобовязання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є учасником бойових дій в зоні АТО, є ветераном та інвалідом війни 3 групи із 25 серпня 2015 року згідно посвідчення серія «ААБ» № 024119, виданого Управлінням соціального захисту населення Менської РДА. Він має право на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня як учасник бойових дій за 2015 рік в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком та як інвалід війни за 2016 рік в розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком, проте з вказаних сум в 2015 році позивач отримав 875 грн., а у 2016 році 2310 грн. В добровільному порядку відповідачі не здійснюють перерахунок вказаної грошової допомоги до 5 травня позивачу, і у задоволенні його письмових звернень поданих з даного приводу було відмовлено. В звязку з цим, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду та просить визнати такі дії відповідачів протиправними та зобовязати їх здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому діючим законодавством.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові, наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення проти позову, позовних вимог не визнав посилаючись на те, що пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що норми та положення, зокрема ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, в звязку з цим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог не визнала, посилаючись на те, що дії Центру щодо нарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2015 рік та за 2016 рік в розмірі визначеному постановами № 141 та № 147 відповідають вимогам чинного законодавства, вчинені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому є правомірними. В задоволенні позову просила відмовити. Після перерви в судове засідання не зявилась, розгляд справи просила закінчувати без її участі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, обєктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченнями серії ААБ №024119 від 21 жовтня 2016 року та серії АА № 324755 від 11 лютого 2015 року.

До 05 травня 2015 року позивачу виплачено щорічну разову грошову допомогу як учаснику бойових дій у розмірі 875 грн., до 05 травня 2016 року як інваліду війни виплачено грошову допомогу в розмірі 2310 грн.

ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звернувся до ОСОБА_5 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та до ОСОБА_4 соціального захисту населення з письмовими заявами, де просив відповідачів перерахувати та виплатити йому недоплачену суму грошової допомоги до 5 травня за 2015 та 2016 роки.

Листом від 20 жовтня 2016 року № 07-04/1581 начальник Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та листом від 14.11.2016 року № 12-11/10916 директор ОСОБА_4 відмовили позивачу у перерахунку та виплаті різниці між належною йому до сплати сумою разової грошової допомоги до 05 травня за 2015 та 2016 роки та фактично виплаченою сумою, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 31 березня № 147 та Постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 частину 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у новій редакції, згідно якої розмір грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Однак, рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 дану зміну визнано неконституційною, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити пять мінімальних пенсій за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» №141 від 02.03.2016 року визначено, що у 2016 році розмір виплати разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій становить 920 гривень, тобто у розмірі меншому ніж це передбачено частиною 5 статті 12 цього Закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до частин 1-3 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно із ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Положеннями ч.3 ст.28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щорічна разова грошова допомога для учасника бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Тобто фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги учасникам бойових дій - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга. Водночас, рішенням від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи те, що позивач є учасником бойових дій, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе і право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня. Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є ветеранами війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий звязок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни - учасників бойових дій.

Здійснивши правовий аналіз норм матеріального права Верховний Суд України в постанові від 10 лютого 2016 року (справа №537/5837/14-а ), прийшов до висновку, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня учаснику бойових дій необхідно керуватись частиною 5 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою учаснику бойових дій передбачено щорічно до 05 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, а не постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у ч.4 ст.9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня учаснику бойових дій, необхідно керуватись Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що має вищу юридичну силу, яким у статті 12 передбачено щорічно до 05 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, а не постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як вбачається, з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_5 обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації позивачу як учаснику бойових дій виплачена разова грошова допомога до 05 травня 2015 року у розмірі 875,00 грн., тобто у розмірі, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а також позивачу як інваліду війни 3 групи виплачена разова грошова допомога до 5 травня 2016 року в розмірі 2310,00 грн., тобто у розмірі, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Станом на 2015 та 2016 роки, тобто на час виплати позивачу допомоги, діяли як Постанова № 147 від 31 березня 2015 року та Постанова № 141 від 02 березня 2016 року, якими встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня так і частина 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», якою встановлено, що до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, при цьому дію цієї норми не зупинено та іншими Законами, зокрема і Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», інший порядок її застосування, в частині розміру допомоги, не визначено.

За таких обставин, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанова Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, хоча позивач та його представник не просили поновити їм строк звернення до адміністративного суду, але враховуючи, що у вказаний період часу позивач перебував на лікуванні через отримане поранення та контузію під час бойових дій в зоні АТО, тому суд приходить до висновку щодо можливості вийти за межі позовних вимог та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виплативши у 2015 та 2016 роках позивачу щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у розмірах, відповідно, 875,00 грн. та 2310 грн., що визначені Постановами № 147 від 31 березня 2015 року та № 141 від 02 березня 2016 року, відповідач діяв всупереч нормам закону, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 11, 18, 69-71, 99, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, ОСОБА_5 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації про визнання неправомірною відмову у виплаті разової грошової соціальної допомоги та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Поновити строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду.

Визнати дії ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації, ОСОБА_5 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації - неправомірними.

Зобовязати ОСОБА_5 обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_4 соціального захисту населення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком за 2015 рік та у розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи із розрахунку мінімальної пенсій за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.Г. Сова