Справа № 126/10/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2011 р. Справа № 2-а-126/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Михайленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

приватного підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області

про визнання нечинним рішень про застосування штрафних санкцій,

встановив:

У січні 2010 року приватний підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бериславському районі (надалі відповідач, ДПІ), в якому просила визнати нечинним рішення відповідача від 19.11.2009р. № на суму 340,00 грн. та рішення № на суму 1920,64 грн. про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення пунктів 5, 12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95-ВР (надалі-Закон № 265/95-ВР).

Заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на тому, що перевірка, за результатами якої винесені рішення, є незаконною, а висновок ДПІ про порушення позивачем п. 5, 12 ст. 3 Закон № 265/95-ВР є необґрунтованим.

ДПІ надало суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що перевірка позивача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу проведена на законних підставах з дотриманням вимог законодавства, висновки в акті перевірки щодо виявлених порушень ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та до позивача правомірно було застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог Закону № 265/95-ВР.

Позивач у судову засіданні просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

11.11.2009 року податковими ревізорами-інспекторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі направлення ДПІ у Бериславському районі Херсонської області від 03.11.2009р. №196 було проведено перевірку належного позивачу магазину за адресою: Херсонська область, с. Бургунка, вул. Садова, 2 в сфері контролю за застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, обігу готівки, наявністю торгових патентів та ліценцій, за результатами якої складений акт перевірки від 11.11.09р. № бланку 000194.

На підставі даного акту перевірки ДПІ 19.11.09 р. винесла наступні рішення про застосування до позивача штрафних санкцій:

- № НОМЕР_1 на суму 340 грн. за порушення п.5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР за використання незареєстрованих РК;

- № на суму 1920,64 грн. за порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР не ведення у порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Щодо правомірності проведеної перевірки позивача суд зазначає наступне.

Згідно ст. 15 Закону № 265/95-ВР контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Статтями 11-1, 11-2 Закону України Про державну податкову службу в Україні№509-ХІІ (далі Закон № 509-ХІІ) передбачені підстави та порядок проведення планових та позапланових перевірок.

Проте, як слідує з назви статті 11-1 - Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів), а також з визначення поняття планової, позапланової перевірки, підстав їх проведення, що зазначені в тексті цієї статті, її положення регулюють підстави та порядок проведення перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів).

В той же час, згідно до частини 7 статті 11-1 Закону № 509-ХІІ, перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР, вважаються позаплановими.

Виходячи з системного аналізу статті 11-1 Закону №509-ХІІ, слідує висновок про урегульованість підстав проведення планових, позапланових перевірок, які спрямовані на контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів), саме частиною 6 цієї статті. При цьому, віднесення до позапланових перевірок, які здійснюються в межах повноважень податкових органів, визначених Законом №265/95-ВР, не означає необхідність застосування підстав, викладених в частині 6 статті 11-1 Закону №509-ХІІ, оскільки ці підстави стосуються лише позапланових перевірок, спрямованих на контроль сплати податків, зборів (обовязкових платежів).

У межах повноважень, визначених Законом № 265/95-ВР органи Державної податкової служби проводять перевірки згідно з затвердженими керівником податкових органів планами-графіками.

Частиною 8 ст. 11-1 Закону № 509-ХІІ передбачено, що позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України від 27 травня 2008 року N 355, передбачено, що працівниками органів ДПС здійснюються відповідно до щомісячних планів органу ДПС планові перевірки щодо контролю за здійсненням суб'єктами господарювання розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі. Перевірки щодо контролю за здійсненням суб'єктами господарювання розрахункових та касових операцій, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, патентів і ліцензій проводяться групою у складі не менше двох посадових осіб органів ДПС за наявності у них службових посвідчень та направлення на перевірку

Таким чином, на підставі викладених правових позицій норм законодавства слідує висновок про наявність у податкових органів права на проведення перевірок щодо контролю за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), які можуть носити плановий або позаплановий характер, і проводяться на підставі рішення керівника відповідного органу державної податкової служби, яким затверджується план (графік) проведення таких перевірок.

До матеріалів справи ДПІ наданий План перевірок субєктів господарювання на листопад 2009 року, затверджений наказом ДПІ у Бериславському районі 03.11.2009 р. за №405.

Перевірка позивача включена до даного Плану, перевірку проведено податковими ревізорами-інспекторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі направлення ДПІ у Бериславському районі Херсонської області від 03.11.09р. №196.

Таким чином, судом не встановлено порушень визначеного законодавством порядку проведення перевірки позивача, які б могли бути підставою для скасування прийнятих за наслідками такої перевірки рішень.

Щодо правомірності рішення ДПІ № від 19.11.09р. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України.

Згідно пункту 3 ч.1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції зокрема, у розмірі - двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки чи книги обліку розрахункових операцій, або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або використання незареєстрованих чи непрошнурованих книг обліку розрахункових операцій, або незберігання книг обліку розрахункових операцій чи розрахункових книжок протягом встановленого терміну.

Згідно акту перевірки порушення п.5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР полягає у тому, що позивач використовував розрахункову книжку, яка не зареєстрована в ДПІ.

Факт використання на момент проведення перевірки розрахункової книжки яка не зареєстрована в ДПІ позивач не заперечує.

Таким чином, застосування до позивача рішенням № НОМЕР_2 штрафної санкції за порушення п.5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР є правомірним.

Щодо стосується правомірності рішення від 19.11.2009 р. № НОМЕР_3, суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки опис порушення п. 12 ст.3 Закону 265/95-ВР викладений наступним чином: не ведення у порядку, встановленому законодавством товарних запасів за місцем їх реалізації; на необліковані товари надані накладні в яких відсутні обов'язкові реквізити (печатки, реквізити постачальника).

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 цього ж Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Зміст п.12 ст.3 та ст.. 6 Закону № 265 свідчить про те, що вимоги відносно ведення обліку товарних запасів мають виключення і не розповсюджуються на певних субєктів підприємницької діяльності.

Як встановлено судом і відображено в акті перевірки, позивач на момент перевірки знаходилась на спрощеній системі оподаткування і була платником єдиного податку згідно свідоцтва серії Е 491443 від 01.01.2009 р.

Указом Президента України від 03.07.98 р. № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ № 727/98) передбачено, що форма Книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

На виконання Указу № 727/98 видано наказ ДПА України від 29.10.99 р. № 599 "Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі", який зареєстровано в Мін'юсті України 02.11.99 р. за № 752/4045 (далі - наказ № 599).

Згідно з п. 8 наказу № 599 для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком N 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 N 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.93 за № 64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи "період обліку", "витрати на виробництво продукції", "сума виручки (доходу)", "чистий доход".

Зазначеним вище наказом № 12 від 21.04.93 р., із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 18.05.1993 р. № 17, затверджена Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю (далі Інструкція № 12), а також Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності.

Зміст пункту 13 Розділу ІV Інструкції № 12 свідчить про наявність у фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, що перебуває на загальній системі оподаткування, обовязку документально підтверджувати свої витрати.

Проте положення Розділу ІV Інструкції № 12 не розповсюджуються на фізичних осіб-підприємців, які сплачують єдиний податок.

Постановою КМУ від 26.09.2001 р. № 1269 затверджений Порядок ведення книги обліку доходів і витрат" (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 1 та 5 Порядку Книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку). При цьому до Книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведенням витрат і/або отриманим доходом; суми витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Даний Порядок та не передбачає ведення підприємцями, які сплачують єдиний податок, обліку товарних запасів у Книзі обліку доходів і витрат.

Слід зазначити, що до документів, які є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів. Однак порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб.

Так, відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Українівід 16.07.99 р. № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Указ Президента України від 03.07.98 р. № 727/98 не встановлює обовязку для фізичних осіб-підприємців на спрощеній системі оподаткування вести податковий облік.

Також не визначений законодавчо і порядок обліку витрат приватними підприємцями платниками єдиного податку, оскільки ці витрати не впливають на розмір єдиного податку для фізичних осіб.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що саме приватні підприємці-платники єдиного податку не зобовязані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, і саме на цих субєктів підприємницької діяльності розповсюджуються передбачені п.12 ст.3 та ст..6 Закону № 265 виключення щодо такого обовязку.

Оскільки на позивача, як приватного підприємця платника єдиного податку, передбачені п.12 ст. 3 Закону № 265 вимоги щодо ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на позивача не розповсюджуються, тому застосування до позивача санкцій за порушення цієї норми, які передбачені ст. 20 та 21 цього ж Закону, є неправомірним.

На підстави викладеного, суд приходить до висновку, що рішення ДПІ від 19.11.2009 року № НОМЕР_3 про застосування до позивача санкції за порушення п.12 ст.3 Закону № 265 винесено неправомірно.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині скасування рішення ДПІ від 19.11.2009 р. № НОМЕР_3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Бериславському районі від 19.11.2009 р. №.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 лютого 2011 р..

Суддя Кравченко К.В.

кат. 9.2.1