Справа № 805/5015/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 р. Справа №805/5015/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молочної І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Зими М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, одноразової грошової допомоги, середнього грошового забезпечення за два місяці, компенсації за невикористану відпустку та зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з вимогами про:

- стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 8715, 48 грн.,

- стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 17988,75 грн.,

- стягнення середнього грошового забезпечення за два місяці в розмірі 7995 грн.,

- стягнення компенсації за невикористану відпустку,

- зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по день винесення рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом МВС України від 26.08.2014 року за №1667о/с його звільнено з органів внутрішніх справ. Проте, постановою Запорізького окружного адміністративного суду зазначений наказ визнано незаконним та скасовано, поновлено позивача на посаді, стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Позивач зазначає, що рішення суду щодо його поновлення на посаді виконано відповідачем лише 03.11.2015 року, тоді як 06.11.2015 року його звільнено з органів внутрішніх справ наказом ГУМВС України в Донецькій області №354о/с. Позивач вважає, що відповідачем не виконано вимоги законодавства в частині виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року. Позивач зазначає, що відповідачем всупереч вимогам діючого законодавства не в повному обсязі виплачено на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні. Також позивач вказує на те, що не згоден з нарахованими відповідачем сумами, що належать йому при звільненні. Крім того, вважає, що оскільки у році звільнення він не використав щорічну відпустку, він має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Посилаючись на приписи п. 3.4.8 Інструкції № 499 зазначає, що відповідачем також не було нараховано та виплачено на його користь грошове забезпечення за 2 місяці у зв'язку зі звільненням зі служби через скорочення штатів. Крім того, позивач вважає, що оскільки нарахування належних йому сум при звільненні відповідачем проведено не в повному обсязі, останній повинен нарахувати та виплатити йому суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку з 06.11.2015 року по день ухвалення судового рішення. Таким чином, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача, в яких останній зазначає, що за період з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року на користь позивача нараховано та виплачено 8995,02грн. Також Краснолиманським МВ нараховано та виплачено позивачу 17988,75грн. в якості одноразової грошової допомоги при звільненні та 2198,80грн. в якості компенсації за невикористану відпустку. Відповідач зазначає, що середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення 06.11.2015 року нараховувалось відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, виходячи з приписів ч. 4 п. 2, якою передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи, а якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п. 4 цього Порядку, а саме: в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Крім того, відповідач зазначає, що п. 3.4.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ №499, на який посилається позивач щодо нарахування та сплати грошового забезпечення за два місяці після звільнення, стосується лише осіб, які звільнені із займаних посад за скороченням штатної посади та перебувають у розпорядженні ОВС. Також, відповідач вказує на те, що норми Кодексу Законів про працю України не розповсюджуються на працівників органів внутрішніх справ. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позову.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Представник позивача надав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі.

У зв'язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, відповідно до приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у Краснолиманському міському відділі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Наказами МВС України від 11.08.2014 року №879 та від 26.08.2014 року №1667о/с у відповідності до п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2016 року, по справі №808/7603/14 позов ОСОБА_1 задоволено повністю:

визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №879 від 11.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України;

визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1667о/с від 26.08.2014 "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ України майора міліції ОСОБА_1, начальника штабу Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді начальника штабу Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 27.08.2014;

стягнуто з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 27.08.2014 по 24.06.2015 у розмірі 27262,56 грн. (дванадцять сім тисяч двісті шістдесят дві гривні 56 коп.).

Постанову суду в частині поновлення майора міліції ОСОБА_1 на посаді начальника штабу Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та в частині стягнення з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 3997,50 грн. звернуто до негайного виконання.

Наказом від 03.11.2015 року ГУМВС України в Донецькій області №331о/с, на підставі вказаного рішення суду, майора міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника штабу Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 27 серпня 2014 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року №354о/с згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ вирішено звільнити у запас Збройних Сил з 06 листопада 2015 року за п. 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 - начальника штабу Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 07.12.2015 року №7о/с внесено зміни до наказу від 06.11.2015 року №354о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 - начальника штабу Краснолиманського міського відділу та вирішено вважати вислугу років на 06.11.2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги у розмірі 18 років 08 місяців 09 днів.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про міліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (зі змінами та доповненнями), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 року №499, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у відповідній редакції), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Як вже зазначалось судом, позивача постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2015 року поновлено на посаді з 27.08.2014 року. Рішення суду в зазначеній частині звернуто до негайного виконання.

Проте, зазначене судове рішення фактично було виконано лише наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року.

У зв'язку із наведеними обставинами Краснолиманським МВ здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації грошового забезпечення за період з 24.06.2015 року по 03.11.2015 року в розмірі 8728,53грн. та за період з 04.11.2016 року по 06.11.2016 року в розмірі 266.49грн. Тобто факт наявності у позивача права на виплату йому грошового забезпечення за вказаний період не є спірним між сторонами. Втім, спірною між сторонами є сума зазначеної компенсації грошового забезпечення, яка підлягає сплаті за вказаний період.

Суд зазначає, що в період з 03.11.2015 року по 06.11.2015 року позивач фактично не працював, матеріалами справи підтверджено, що нарахування грошового забезпечення позивачу за вказаний період здійснено в сукупності періоду з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року вже після звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ наказом ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року.

Щодо розміру грошового забезпечення, що підлягає нарахуванню на користь позивача за період з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно абз. 1, 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Суд зазначає, що відповідно до приписів вищезазначених норм, останніми двома календарними місяцями служби позивача, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (незаконне звільнення позивача з органів внутрішніх справ у серпні 2014 року), є червень - липень 2014 року.

Відповідач в обґрунтування своєї правової позиції посилається на приписи абз. 4 цього пункту Порядку №100, відповідно до якого якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Так, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Проте, суд вважає з необхідне зазначити, що абз. 1, 3 п. 2 Порядку №100 чітко передбачена залежність використання виплат за певну кількість календарних місяців роботи від події, з якою пов'язана відповідна виплата, тоді як відповідач тлумачить наведені норми без врахування такої залежності.

Суд зауважує, що вирішення питання щодо наявності права у позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов'язане безпосередньо з незаконним звільненням останнього з органів внутрішніх справ у серпні 2014 році, внаслідок чого для розрахунку зазначеної суми необхідно використовувати отримані ОСОБА_2 виплати за останні 2 календарні місяці служби, які передували звільненню позивача з органів внутрішніх справ, тобто за червень та липень 2014 року.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Так, з наданої до суду довідки Краснолиманського МВ ГУ МВС України в Донецькій області № 8лк/302/05-2017 від 13.01.2017 року вбачається, що в червні 2014 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у розмірі 3997,50грн., у липні 2014 року - 3997,50грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у червні 2014 року становить 19 днів, у липні 2014 року - 23 дні,

Так, середньоденна заробітна плата складає: 3997,50грн. (червень 2014 року ) + 3997,50грн. (липень 2014 року) : 42 робочих дні за два місяці (19 робочих днів у червні 2014 року та 23 робочих днів у липні 2014 року) = 190 грн. 36 коп.

Період вимушеного прогулу позивача з 25 червня 2015 року по 06 листопада 2015 року з врахуванням Листа Мінсоцполітики України від 9 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» складає 93 робочі дні.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 25 червня 2015 року по 06 листопада 2015 року Краснолиманський МВ ГУМВС України в Донецькій області зобов'язаний нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 17703,48грн. (190,36грн. * 93 робочі дні).

Разом з тим, відповідно до наданих Краснолиманським МВ ГУМВС України в Донецькій області заперечень проти позову позивачу за вказаний період нараховано та сплачено 8995,02грн.

Беручи до уваги часткову виплату на користь позивача суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 25 червня 2015 року по 06 листопада 2015 року у розмірі 8995,02грн., на користь позивача підлягає до виплати 8708,46 грн. (17703,48 - 8995,02грн.) (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь одноразової грошової допомоги при звільненні суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, та не оспорюється сторонами, вирішено вважати вислугу років позивача станом на 06.11.2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги у розмірі 18 років 08 місяців 09 днів.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Зазначена норма кореспондується з п. 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. № 393 (у відповідній редакції), відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Здійснюючи розрахунок суми вихідної допомоги при звільненні відповідач нарахував позивачеві суму у розмірі 17988,75 грн. (згідно довідки Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 13.01.2017 року № 6лк/302/05-2017), зазначена сума була виплачена позивачу в грудні 2015 року.

Як вже зазначалось судом, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 190,36грн.

Середня кількість днів в розрахунковому періоді (червень-липень 2014 року) становить 21 день.

Так, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1, з якої позивачу необхідно здійснити розрахунок вихідної допомоги при звільненні, становить 3997,56грн.

Таким чином, вихідна допомога при звільненні, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 3997,56грн. / 2 (50%) * 18 років (календарна вислуга років) = 35978,04 грн.

Проте, враховуючи часткову сплату відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні, на користь ОСОБА_1 підлягає до виплати сума в розмірі 17989,29 грн. (35978,04грн. - 17988,75грн.) (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь компенсації за невикористану щорічну відпустку суд зазначає наступне.

Пунктом 52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №114) встановлено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Згідно абз. 2 п. 56 Положення №114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Як зазначено вище, у відповідності до абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

При цьому, суд зауважує, що розрахунок зазначеної компенсації у відповідності до норм чинного законодавства повинен здійснюватись виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Враховуючи те, що фактично відпрацьованим та таким, що передував звільненню позивача є період серпень 2013 року - липень 2014 року, розрахунок компенсації за невикористану відпустку повинен здійснюватись виходячи з виплат ОСОБА_1 в зазначений період.

Відповідно до довідки Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області №8лк/302/05-2017 від 13.01.2017 року ОСОБА_1 за період серпень 2013 року - липень 2014 року нараховано грошове забезпечення у розмірі 50169,88 грн.

Відповідно до вищезазначеної довідки відповідача невикористана відпустка позивача за 2015 рік становить 33 доби.

Згідно листів Міністерства соціальної політики від 21.08.2012 р. №9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» та від 04.09.2013р. №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік кількість робочих днів в період серпень 2013 року - липень 2014 року становить 251 день.

Таким чином розмір компенсації за невикористані 33 доби відпустки, що підлягає стягненню на користь позивача, становить (50169,88грн. / 251 день * 33) = 6596,04грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

В той же час, з вищезазначеної довідки відповідача від 13.01.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено 2198,80 грн. в якості грошової компенсації за невикористану відпустку. Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

Таким чином, сума грошової компенсації за невикористані дні відпустки у кількості 33 доби, що підлягає стягненню на користь позивача становить 4397,24 грн. (6596,04грн. - 2198,80грн.).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь грошового забезпечення за два місяці у розмірі 7995 грн. суд зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог в зазначеній частині позивач посилається на приписи п. 3.4.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України №499 від 31.12.2007 року, відповідно до якого особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом.

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення виплачується тільки за рішенням Міністра внутрішніх справ України.

Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) особам рядового і начальницького складу виплачуються тільки оклади за спеціальними званнями.

Під час визначення права на грошове забезпечення у строки, передбачені цією Інструкцією, не зараховуються періоди перебування особи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я.

За бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства.

Тобто з аналізу наведеної норми вбачається, що законодавством передбачена виплата такого грошового забезпечення лише в разі скорочення штатної посади та за умови перебування особи рядового, начальницького складу в розпорядженні органів внутрішніх справ, тоді як позивача безпосередньо звільнено з органів внутрішніх справ через скорочення штатів самих органів внутрішніх справ.

З урахуванням зазначеного, суд підтримує позицію відповідача та вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2016 року по день проведення розрахунку суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 Кодексу законів про працю України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП.

Також, з аналізу наведеної норми вбачається, що право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в разі, якщо працівник в день звільнення не працював, виникає за наявності звернення звільненого працівника з вимогою щодо проведення такого розрахунку.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог в зазначеній частині не надано до суду доказів звернення до відповідача із заявами щодо проведення остаточного розрахунку при звільненні. Крім того, позивачем до суду не надано доказів щодо його звернення до відповідача із заявою стосовно неналежного нарахування відповідних сум, що підлягали до виплаті.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині виплати позивачу грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, одноразової грошової допомоги, середнього грошового забезпечення за два місяці, компенсації за невикористану відпустку та зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення - задовольнити частково.

Стягнути з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року у розмірі 8708 (вісім тисяч сімсот вісім) грн. 46 коп. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Стягнути з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 17989 (сімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 29 коп. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

Стягнути з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у кількості 33 доби у розмірі 4397 (чотири тисячі триста дев'яносто сім) грн. 24 коп. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову в частині стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні.

Повний текст постанови виготовлено 06.03.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Молочна І. С.