Справа № 805/115/17-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 р. Справа №805/115/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13:00

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця І.О., при секретарі Шташаліс О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення, -

за участю:

представник позивача не зявився,

представник відповідача не зявився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення № НОМЕР_1 від 26 вересня 2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 564 378,70 грн., з яких штраф в розмірі 20% у сумі 372 246,26 грн. та пеня в розмірі 192 132,44 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що рішення відповідача НОМЕР_1 від 26 вересня 2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 564 378,70 грн., з яких штраф в розмірі 372 246,26 грн., пеня у розмірі 192 132,44 грн., є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якими платники єдиного внеску звільняються від виконання своїх обовязків, визначених статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Представник позивача до суду зявився. Через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника товариства.

Відповідач надав через відділ документообігу та архівної роботи суду заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що Маріупольською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ПБП «Азовінтекс» за результатами перевірки встановлена несвоєчасна сплата єдиного внеску за травень, липень 2015 року, в звязку з чим, податковим органом винесено рішення від 26 вересня 2016 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 564 378,70 грн. Також, відповідач зазначив, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р затверджено Перелік населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свою діяльність свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, відповідно до якого м. Маріуполь не включено до зазначеного переліку. Отже, положення п. 9-3 Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» не підлягають застосуванню, оскільки, місцезнаходження позивача, а саме м. Маріуполь, не є окупованою територією України. Крім того, позивач зазначає, що положення статті 9-4 Прикінцевих положень Закону України № 2464 втратили чинність 01 січня 2016 року з прийняттям Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», внесені зміни в Закон України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого платники єдиного внеску не звільняються від своїх обовязків визначених ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Відповідач зазначає, що підставою для звільнення від виконання обовязків щодо сплати єдиного внеску є наявність сертифікату Торгово промислової палати України, однак позивачем не надавався до Маріупольської ОДПІ сертифікат Торгово - промислової палати України, а надавався лише лист - відповідь Торгово промислової палати України на їх звернення.

На підставі вищевикладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проте, за клопотанням сторони та з урахуванням обставин у справі суд може відкласти її розгляд.

З огляду на наведене, а також з метою дотримання вимог ч. 1 ст. 122 КАС України, суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті у даному судовому засіданні.

За умов ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» зареєстрований у якості юридичної особи 04 червня 1996 року за № 1 000442, включено до ЄДРПОУ за № 24155428 юридична адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Леніна, буд. 68-А та перебуває на обліку у Маріупольській обєднаній державній податковій інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області як платник єдиного внеску (а.с. 170-171).

Маріупольською ОДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» з питань правильності нарахування, обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 12 вересня 2016 року № 570/05-19-13-02/24155428 (а.с. 10-21).

Актом перевірки встановлено порушення: п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України не своєчасно сплачений (перерахований) податок з доходів фізичних осіб за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року штрафна санкція по податку на доходи фізичних осіб у сумі 281 248, 70 грн.; абз. 1 п. 8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в частині несвоєчасної сплати єдиного внеску за травень 2015 року по терміну сплати 22 червня 2015 року в сумі 792 149,75 грн. та за червень 2015 року по терміну сплати 20 липня 2015 року відповідно в сумі 1 041 081,50 грн.

16 вересня 2016 року позивачем на адресу Маріупольської ОДПІ та ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області були направлені заперечення до акту перевірки № 570/05-19-13-02/24155428 від 12 вересня 2016 року за вих. № 522/327-02, відповідно до яких підприємство просило відмінити акт документальної планової виїзної перевірки № 570/05-19-13-02/24155428 від 12 вересня 2016 року в частині визначення сум по єдиному соціальному внеску за травень, червень 2015 року з несвоєчасною сплатою (а.с. 22-24).

Листом від 23 вересня 2016 року № 34433/10/05-19-13-02 Маріупольська ОДПІ повідомила позивача про залишення висновків акту перевірки від 12 вересня 2016 року № 570/05-19-13-02/24155428 без змін (а.с.25-27).

Рішенням Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 26 вересня 2016 року № НОМЕР_1, прийнятого на підставі ч.10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» застосовано штрафні санкції та нарахована пеня за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 564 378,70 грн., з яких: штраф 20% у розмірі 372 246,26 грн., нараховано за період з 23 червня 2015 року по 02 грудня 2015 року, пеня 192 132,44 грн. (а.с. 28).

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач подав скаргу до ОСОБА_1 управління державної фіскальної служби у Донецькій області від 07 жовтня 2016 року № 522/347-02 (а.с. 33-36).

За результатами розгляду скарги позивача ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області прийнято рішення від 01 листопада 2016 року № 6210/10/05-99-10-01-12-1, відповідно до якого скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 37-39).

16 листопада 2016 року позивач звернувся зі скаргою № 522/482-02 до Державної фіскальної служби України, відповідно до якої просив скасувати рішення Маріупольської ОДПІ від 26 вересня 2016 року № НОМЕР_1 (а.с. 40-43).

Державною фіскальною службою України, за результатами розгляду скарги позивача, прийнято рішення від 08 грудня 2016 року № 26548/6/99-99-11-02-02-25 відповідно до якого скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 44-46).

Суд зазначає, що позивач не погодився з оскаржуваним рішенням відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на загальну суму 564 378,70 грн., яка застосована у період після початку проведення антитерористичної операції та саме ця обставина стала підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем порушено строки виплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період: травень 2015 року, червень 2015 року зазначені обставини склалися внаслідок проведення на території Донецької області антитерористичної операції.

Позивачем наданий суду лист відповідь Донецької торгово промислової палати від 14 січня 2016 року № 27/12.1-21-03, відповідно до якого зазначалось, що статті 6 та 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є нормами прямої дії і не потребують додаткового надання сертифіката про засвідчення форс мажорних обставин. Згідно ст. 9-3 Закону України № 1669 від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесені зміни в розділ VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» якими передбачено, що платники єдиного соціального внеску, визначені статтею 4 Закону України № 2464, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються. Законом у даному випадку не передбачено у даному випадку підтверджувати ще й настання обставин непереборної сили та надання сертифікату (а.с 48-49).

Крім того, в матеріалах справи наявний сертифікат Торгово промислової палати України № 2436 від 31 грудня 2014 року (вих. № 6859/05-4) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Товариству з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» при здійсненні господарської діяльності на території м. Алчевська Луганської області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку ) Торгово-промисловою палатою України форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 66).

Також, позивачем надано заяву від 07 вересня 2015 року № 552/703-02 адресовану В.О. начальнику Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ДФСУ у Донецькій області ОСОБА_2, відповідно до якої позивач просив Жовтневу ОДПІ звільнити ТОВ «ПДП «Азовінтекс» від виконання обовязків, визначених статтею 6 Закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. А також надавався сертифікат (висновок) Торгово промислової палати України про форс мажорні обставини № 2436 від 31 грудня 2014 року (а.с. 8).

Відповідно до заяви від 09 лютого 2016 року № 552/44-02, вбачається. Що позивач звертався до Жовтневу ОДПІ, та зазначав, що відповідно до положень п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» є звільнений від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. (а.с. 9).

Розглядаючи питання правомірності застосування відповідачем позивачеві штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну сумі 564 378,70 грн., з яких штраф у розмірі 372 246,26 грн. за період з 23 червня 2015 року по 02 грудня 2015 року, пеня у розмірі 192 132,44 грн., суд виходить з наступного.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року № 406-VII до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України внесено зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України передано органам доходів і зборів.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі за текстом Закон № 2464) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, позивач в розумінні зазначених норм Закону є страхувальником та на нього покладений обов'язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктами 1, 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 9 Закону № 2464 визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з п. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону № 2464, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Частиною 14 статті 25 Закону України № 2464 про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Відповідно до пп. 7.2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 року № 455, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників.

Спірним питанням даної справи є звільнення платників єдиного внеску, що здійснюють діяльність в зоні проведення антитерористичної операції від зобовязань щодо нарахування штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного соціального внеску на час проведення антитерористичної операції.

Спеціальним законодавством стосовно справляння податків, зборів та єдиного внеску на час проведення АТО встановлено, що позивач, який зареєстрований в зоні проведення АТО, звільнений від сплати поточних зобовязань зі сплати єдиного внеску виходячи з наступного.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ (далі по тексту Закон № 1669).

Законом України № 1669-VІІ внесено зміни до Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктами 9-3 та 9-4 такого змісту:

Тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону. Податкова інформація про суми недоїмки платників єдиного внеску, визначених абзацом першим цього пункту, зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів в окремому (позабалансовому) порядку.

Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України »Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються. На момент вирішення справи по суті судом, антитерористична операція не закінчилась.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Таким чином, пункт 9-4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 є умовною нормою, оскільки звільняє платників єдиного внеску від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, крім іншого, за умови надання заяви платником єдиного внеску про звільнення від сплати єдиного внеску до контролюючого органу.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо втрати чинності вищезазначеним пунктом 9-4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 2464 враховуючи наступне.

Рішенням Маріупольської ОДПІ ГУ ДФУ у Донецькій області від 26 вересня 2016 року № НОМЕР_1 на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» за період з 23 червня 2015 року по 02 грудня 2015 року вирішено застосувати штрафні санкції у розмірі 372 246,26 грн. та пеню у розмірі 192 132,44 грн., на загальну суму 564 378,70 грн.

Як зазначив відповідач, згідно до ст. 28 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VII, виключено підпункт 8 пункту 4 ст. 11 з норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII. Тому, на думку, відповідача, стаття 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI втратила чинність.

Проте, станом на період виникнення спірної суми заборгованості та нарахування штрафу та пені, а саме з травня по червень 2015 року, підстав для сумніву у чинності пункту 9-4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 2464 не мало бути. Оскільки закон не має зворотної дії у часі, як передбачає ст. 58 Конституції України, суд не вбачає підстав для не застосування до спірних правовідносин вищезазначеної норми чинного у той час законодавства.

Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 31 грудня 2014 року № 2436 (вих. № 6859/05-4) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), засвідчено настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 20 червня 2014 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» при здійсненні господарської діяльності на території м. Алчевська Луганської області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів, на момент видачі сертифікату ТПП України форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 66).

Крім того, позивач звертався до Жовтневої ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (нині Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області) з заявами від 07 вересня 2015 року № 522/703-02 та від 09 лютого 2016 року № 522/44-02, відповідно до яких просив не застосовувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464 за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 8-9).

Спірним питанням, що є предметом розгляду в даній справі, є неправомірне застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з травня по червень 2015 року, проте звільнити себе від сплати єдиного внеску позивач не потребує та намагається сумлінно, в строки сплачувати фінансові зобовязання.

Також, суд зазначає, що абзацом 2 статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням від 02 грудня 2015 року № 1275-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Підпунктами 3, 5 пункту 1 додатку до вказаного розпорядження м. Маріуполь: віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» зареєстровано за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, буд. 68-а, відповідно до пп. 20 п. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р м. Маріуполь входить до зазначеного переліку.

Відповідач у наданих до суду заперечення посилається на те, що 08 червня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення ант терористичної операції» від 17 травня 2016 року № 1365-VIII, яким статтю 4 цього Закону доповнено частиною четвертою, а саме: перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

В звязку з чим, відповідач зазначив, що м. Маріуполь не включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

Суд зазначає, що посилання позивача на Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення ант терористичної операції» від 17 травня 2016 року № 1365-VIII, є безпідставним, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 1669 територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Крім того, суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли у період з травня по червень 2015 року, а статтею 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» доповнено Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 17 травня 2016 року № 1365-VIII, який набрав чинності 08 червня 2016 року, тобто після виникнення спірних правовідносин.

В звязку з чим, суд не приймає посилання відповідача на вищезазначені положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та вважає необхідним зазначитиє, що виходячи з положень статті 1 Закону № 1669 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р м. Маріуполь, входить до переліку населених пунктів на території яких проводилась антитерористична операція.

Відповідно до частин 1-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1669-VІІ, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З викладених підстав, внесені Законом України № 1669 зміни до Закону № 2464 звільняють від сплати єдиного внеску субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, оскільки на час розгляду даної справи Президентом України не приймався указ про завершення проведення антитерористичної операції, тобто період проведення АТО триває. Крім того, відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Статтею 10 цього Закону встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Тобто, наявність сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України, незалежно від напрямку його видачі є доказом настання саме обставин непереборної сили (форс-мажору) та є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань щодо сплати штрафних санкцій та пені за несплату позивачем єдиного соціального внеску.

В матеріалах справи наявний відповідний Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України від 31 грудня 2014 року № 2436 (вих. № 6859/05-4) (а.с. 66).

Також, позивачем наданий до суду лист Донецької Торгово промислової палати від 14 січня 2016 року № 27/12.1-21-03, відповідно до якого зазначалось, що пункти 9-3, 9-4 Закону № 2464 мають пряму дію та не вимагають подання сертифікату про затвердження форс мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с. 48-49).

Тобто на думку суду, наявність форс-мажорних обставин позивачем підтверджено.

Крім того, позивач звертався до Жовтневої ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (нині Маріупольська ОДПІ) з заявами від 07 вересня 2015 року № 522/703-02 та від 09 лютого 2016 року № 522/44-02, відповідно до яких просив не застосовувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне підприємство «Азовінтекс» штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464 за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 8, 9).

Таким чином, позивач виконав вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а також відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є звільненим від сплати штрафних санкцій та пені за несплату (несвоєчасну сплату) єдиного внеску.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується правомірність прийняття Маріупольською обєднаною державною податковою інспекцією ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області рішення № НОМЕР_1 від 26 вересня 2016 року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне управління «Азовінтекс» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 564 378,70 грн., з яких штраф в розмірі 20% у сумі 372 246,26 грн. та пеня в розмірі 192 132,44 грн.

За таких обставин, суд приходить висновку, що рішення Маріупольською обєднаною державною податковою інспекцією ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно будівельне управління «Азовінтекс» штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 564 378,70 грн., з яких штраф в розмірі 20% у сумі 372 246,26 грн. та пеня в розмірі 192 132,44 грн. є протиправним та таким, що не відповідає критеріям правомірності, які ставляться до рішень суб'єктів владних повноважень відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач за звернення до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір у сумі 8 465,69 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 3164 від 23 грудня 2016 року, наявним в матеріалах справи (а.с. 3), тому на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 8 465,69 грн.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2017 року.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № НОМЕР_1 від 26 вересня 2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 564 378,70 грн., з яких штраф в розмірі 20% у сумі 372 246,26 грн. та пеня в розмірі 192 132,44 грн.

Стягнути з Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (, юридична адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Леніна, буд. 68-а) судовий збір у розмірі 8 465 (вісім тисяч чотириста шістдесят пять) гривень 69 копійок.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 21 лютого 2017 року без участі сторін.

Повний текст постанови складається у відповідності до ст. 160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.