Справа № 752/2263/16-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/2263/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Колдіна О.О. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, за участю третьої особи - Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень, просив визнати незаконним рішення в частині не застосування державного стандарту «мінімальна пенсія за віком» в наданій довідці Московської районної державної адміністрації м. Києва № 542 від 05 червня 2000 року та привести довідку первинного нарахування компенсацій за шкоду, завдану здоров'ю, до вимог ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що суд вийшов за межі позовної вимоги та намагається скасувати ухвалу суду від 03 лютого 2016 року по справі № 752/4906/15-ц.

Під час судового засідання позивач підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Третя особа, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника третьої особи в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що ОСОБА_2 оскаржує рішення в частині не застосування державного стандарту «мінімальна пенсія за віком» в наданій довідці Московської районної державної адміністрації м. Києва від 542 від 05 червня 2000 року та просить привести довідку первинного нарахування компенсацій за шкоду, завдану здоров'ю, до вимог ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Таким чином, оскаржувані дії мали місце у 2000 році.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Під час судового засідання ОСОБА_2 пояснив причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які були визнані колегією суддів поважними.

Також суд встановив, що у довідці № 542 від 05 червня 2000 року зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соцзахисту Московської райдержадміністрації м. Києва та отримує пенсію, як інвалід 2 групи, ліквідатор аварії на ЧАЕС категорії 1. У довідці також зазначено, що розрахунок пенсії проведено із розрахунку 8,2 годинного робочого дня (тривалість робочого дня встановлено рішенням комісії по трудових спорах). Сума призначеної пенсії з 05 червня 2000 року становить 396 грн. 54 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у справі № 752/4906/15-ц в порядку окремого провадження встановлено факт, що довідка Московської районної державної адміністрації м. Києва № 542 від 05 червня 2000 року не містить в собі державний соціальний стандарт (критерій), що не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», що не дає заявнику можливості контролю за виконанням вимог ст.ст. 50, 54 ч. 1 Закону України № 796-ХІІ-91 в редакції станом на час первинного нарахування компенсації за шкоду, завдану здоров'ю.

На підставі пояснень ОСОБА_2, наданих у судовому засіданні, було встановлено, що позивач не погоджується із зазначеним у довідці № 542 від 05 червня 2000 року розміром пенсії, оскільки вважає, що при визначенні її розміру була застосована інша величина, ніж розмір мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включається, зокрема, мінімальний розмір заробітної плати.

Як раніше зазначалося, згідно довідки № 542 ОСОБА_2 станом на 05 червня 2000 року отримував пенсію як інвалід 2 групи, ліквідатор аварії на ЧАЕС категорії 1.

Згідно з ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній на час видачі довідки позивачу, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зазначеній редакції, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Положеннями ч. 5 ст. 54 вказаного Закону передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836 було визначено, що виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ґрунтуються на мінімальному розмірі пенсії за віком, необхідно провадити виходячи із суми 1500 тис. карбованців.

Таким чином, правове регулювання відносин щодо нарахування пенсії, яке діяло на час видачі довідки № 542 від 05 червня 2000 року, допускало можливість визначення розміру пенсії ОСОБА_2 виходячи не із розміру мінімальної пенсії за віком, а розрахункової величини у розмірі 1500 тис. карбованців.

Разом з тим, перевірка правомірності дій щодо розрахунку 05 червня 2000 року розміру пенсії ОСОБА_2 не є предметом даного спору, адже даний адміністративний позов не містить вимог про визнання протиправними дій та рішень щодо призначення йому пенсії та обчислення її розміру. У межах даної справи позивач фактично оскаржує лише дії щодо зазначення у довідці № 542 від 05 червня 2000 року розміру пенсії без застосування державного стандарту «мінімальна пенсія за віком».

Колегія суддів звертає увагу на те, що довідка № 542 від 05 червня 2000 року за своїм змістом є документом інформаційного характеру та містить у собі відомості про розмір призначеної пенсії.

Натомість, зазначена довідка не є документом, яким було безпосередньо розраховано, нараховано та призначено пенсію ОСОБА_2

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не заперечує, що розмір пенсії, який він фактично отримував з 05 червня 2000 року відповідає розміру, зазначеному у довідці № 542 від 05 червня 2000 року.

З огляду на викладене, а також з підстав, зазначених у постанові суду від 14 грудня 2016 року, колегія суддів вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 14 грудня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

О.М. Кузьмишина

Ухвала складена у повному обсязі 03 березня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Кузьмишина О.М.

Желтобрюх І.Л.