Справа № 2а-11008/12/2670
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м.Київ К/800/36122/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Донець О.Є.,

Мороз В.Ф.,

секретар судового засідання - Зубенко Д.В.,

за участю представника позивача - Волошина О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Київської регіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про визначення митної вартості товару, стягнення суми надмірно сплаченого податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» звернулося з позовом до Київської регіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації від 22 лютого 2012 року №100190000/2/00454 та рішення про визначення митної вартості товару від 22 лютого 2012 року №100000003/2012/010862/2, стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 82676,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність відмови у прийнятті до оформлення митної декларації та безпідставність прийняття відповідачем рішення про визначення митної вартості товарів за шостим (резервним) методом, що призвело до надмірної сплати податку на додану вартість; вказував про надання всіх необхідних документів на підтвердження визначеної ним митної вартості за ціною контракту щодо ввезеного товару.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації від 22 лютого 2012 року №100190000/2/00454 та рішення про визнання митної вартості товару від 22 лютого 2012 року №100000003/2012/010862/2; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі 82676,03 грн.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог щодо скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови та стягнення з бюджету надмірно сплаченого податку на додану вартість. Суд зазначив, що митницею правомірно відмовлено у застосуванні першого методу визначення митної вартості, проте не доведено правильність визначення митної вартості за шостим методом та неможливість застосування попередніх методів, зокрема методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст.269 Митного кодексу України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року задоволено апеляційну скаргу Київської регіональної митниці; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року змінено, шляхом заміни в абзаці першому резолютивної частини постанови слова «задовольнити повністю» на слова «задовольнити частково» та виклавши абзац третій резолютивної частини постанови наступним чином - «В задоволенні інших частини позовних вимог відмовити».

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з бюджету надмірно сплаченого податку на додану вартість та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, зазначив про недодержання позивачем встановленого законом порядку повернення помилково або надмірно сплачених сум з бюджету.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями в частині задоволених позовних вимог, Київська міжрегіональна митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову в частині задоволених вимог відмовити повністю.

У касаційній скарзі митниця зазначає про правомірність та законність дій митниці щодо прийняття рішення про визначення митної вартості товару за шостим методом та винесення картки відмови в прийнятті митної декларації.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» проти задоволення касаційної скарги заперечує.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 21 лютого 2012 року позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» з метою митного оформлення товару (риба охолоджена лосось (сьомга) атлантичний (Salmo Salar) ціла, патрана, з головою, виробництва Норвегії в кількості 16462,00 кг), ввезеного на підставі укладеного з компанією Халлвард Лерой АС (Норвегія) контракту від 01 вересня 2011 року №01/09-2011 NOR, надано Київської регіональної митниці митну вантажну митну декларацію №100190000/2012/310174, у якій митна вартість товару визначена за основним (першим) методом (за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються) в розмірі 87678,01 дол.США або 700328,09 грн., що складається з вартості товару в розмірі 83922,14 дол.США або 670328,09 грн. та 30000 грн. вартості перевезення товару.

Для митного оформлення товарів декларантом подано митному органу: зовнішньоекономічний контракт від 01 вересня 2011 року №01/09-2011 NOR; облікову картку суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності від 29 грудня 2011 року №10000/26/728; попередню митну декларацію від 17 лютого 2012 року №100000037.2012.531362; накладну CMR від 17 лютого 2012 року б/н; книжку МДП (Carnet TIR) від 17 лютого 2012 року №RX.6765819; рахунок-фактуру (інвойс) від 16 лютого 2012 року №4209039; пакувальний лист від 16 лютого 2012 року; договір (контракт) про перевезення від 08 липня 2011 року №08/07; сертифікат про походження товару від 17 лютого 2012 року б/н; транспортну довідку від 20 лютого 2012 року №27/02.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, митним органом перевірено подані позивачем документи та у зв'язку із наявними у них розбіжностями, на підставі п.11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766, у декларанта витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: висновки про вартісні та якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно з законодавством.

Згідно відмітки декларанта на зворотній стороні ДМВ, документи для підтвердження митної вартості надано в повному обсязі.

22 лютого 2012 року митним органом прийнято рішення про визначення митної вартості товарів №100000003/2012/010862/2 за шостим (резервним) методом в розмірі 139433,14 дол.США (по ціні 8,47 доларів США за один кг).

У гр.33 рішення зазначено, що митна вартість не може бути визначена за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, через відмову декларанта від подання додаткових документів для підтвердження митної вартості та наявності сумнівів щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості. Метод 2 (за ціною угоди щодо ідентичних товарів) не був використаний у зв'язку з відсутністю у митного органу та декларанта цінової інформації на ідентичні товари. Метод 3 (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) не використаний у зв'язку з відсутністю у митного органу та декларанта цінової інформації на подібні товари. Метод 4-5 не використані через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. В результаті проведення консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості, було проведено співставлення рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких здійснено (згідно з вимогами постанови КМУ від 27 грудня 2010 року №1229). Митна вартість визначена за 6 (резервним) методом, згідно з вимогами ст.273 Митного кодексу України, та що найбільшою мірою ґрунтується на раніше визначених за методами 1-6 митних вартостях. Проведено процедуру консультацій.

Також 22 лютого 2012 року винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №100190000/2/00454.

22 лютого 2012 року позивачем подано до митниці нову вантажну митну декларацію №100190000/2012/310300, заповнену з урахуванням митної вартості товару, визначеної митним органом в розмірі 139433,14 доларів США або 1113708,26 грн. та сплачено суму ПДВ в розмірі 222741,65 грн. зі сплатою митних платежів у розмірі, визначеному митним органом у сумі 25662,94 грн.

Відповідно до ст.259 Митного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно ст.262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.264 Митного кодексу України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 Митного кодексу України передбачено, що митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Згідно п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок декларування митної вартості товарів) для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактуру (інвойс); банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п.13 Порядку №1766 декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставляння свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.

Згідно п.14 Порядку №1766 декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Відповідно до ст.266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї ст.; покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Зі змісту п.14 Порядку та ч.4 ст.266 Митного кодексу України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначений п.11 Порядку. При цьому, витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем для підтвердження визначеної митної вартості товарів разом із декларацією митної вартості додано усі документи, передбачені чинним законодавством, на її підтвердження.

У разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких має дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

Разом з цим, митницею визначено вартість задекларованих товарів шляхом застосування шостого резервного методу без дотримання вимог ст.266 МК України щодо послідовності методів визначення митної вартості, а також всупереч вимогам п.14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження.

Визначивши митну вартість за шостим (резервним) методом, митний орган виходив з неможливості послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості, в тому числі другого та третього методів, в зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари.

Проте, як вірно відзначено судами, у матеріалах справи міститься інформація з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби відносно імпортованого товару в Україну - атлантичного лосося, виробництва Норвегії, код за УКТ ЗЕД , у грудні 2011 року та в січні-лютому 2012 року, з якої вбачається, що протягом лютого 2012 року на митну територію України ввезено іншими, ніж позивач особами за 17 деклараціями співставні (2-17 тон) партії товару, який є ідентичним.

Відповідно до ст.268 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з ідентичними товарами, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна походження; 4) виробник. Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

У митного органу була наявна інформація про ідентичні товари, ввезені протягом місяця до дня подання позивачем декларації митної вартості.

Згідно ч.ч.1-3 ст.269 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 267 та 268 цього Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продаються на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього (метод №3).

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: 1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; 2) країна походження; 3) виробник.

Оскільки контролюючий орган, мав доступ до інформації щодо митної вартості подібних товарів (аналогічних) товарів, які продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або максимально наближеним до нього, використання даного методу було також можливим.

На підстави викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено належними доводами наявність сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей та неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товару, ніж шостого, наявність належних підстав та обставин для визначення митної вартості за вказаним відповідачем не доведена.

З урахуванням вищевказаного рішення судів попередніх інстанцій в частині скасування рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товару від 22 лютого 2012 року №100000003/2012/010862/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 22 лютого 2012 року №100190000/2/00454 є правильними та підлягають залишенню без змін.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 82676,03 грн. суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із недотримання позивачем встановленої законом процедури повернення платникам надмірно сплачених платежів до бюджету. В цій частині рішення митницею не оскаржуються, і, з урахуванням встановлених ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України меж перегляду судом касаційної інстанції, не переглядаються.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді