Справа № 362/54/17
Суддя: Корнієнко С. В.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Васильківський міськрайонний суд Київської області
Справа362/54/17
Провадження 2-а/362/106/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2017 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Корнієнка С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання дій відповідача, в частині припинення йому з 1 квітня 2015 року до теперішнього часу, як працюючому на державній службі військовому пенсіонеру, виплати пенсії та зобов'язання останнього про її відновлення, посилаючись на порушення вимог Конституції України та існуючу судову практику.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на пропуск заявником строків позовної давності на звернення до суду з адміністративним позовом, та виконання пенсіонним органом рішення Конституційного суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року шляхом нарахування та виплати позивачеві пенсії за період з 21 по 31 грудня 2016 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.11, ч.ч.1 і 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з положень ч.ч.1 і 2 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до положень ст.138 КАС, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду Конституції України, за положеннями ст.ст.6 і 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; ст.24 Конституції України - громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками; ст. 46 Конституції України - громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними; ст. 64 Конституції України - конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст. 24 цієї Конституції.

Крім того, Конституція України відокремлює категорії громадян, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них насамперед належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на військової службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 8-рп/99 від 6.07.1999 року вказав на те, що норми, які регулюють ці суспільні відносини, зокрема положення ч.5 ст.17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, прокуратури, яка пов'язана з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей як під час проходження, так і після її закінчення.

З огляду Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІ від 2.03.2015 року та № 911 від 21.12.2015 року вбачається, що до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», були внесені зміни, а саме, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року та 1 січня по 31 грудня 2016 року, військовим пенсіонерам, які працюють на державних посадах, призначені пенсії не виплачуються, дія даних обмежень була продовжена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 6.12.2016 року.

У відповідності до рішення Конституційного суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року, положення Закону України № 911 від 21.12.2015 року визнані неконституційними та застережень щодо регулювання таких відносин в майбутньому в ньому не має.

З огляду положень Закону України «Про конституційний суд України», рішення суду набуває чинності з дня його ухвалення.

У відповідності до розрахунку відповідача, позивачеві у грудні 2016 року нараховано та виплачено 1183 грн.

Приймаючи у справі рішення, суд враховує положення ст.99 КАС України, у відповідності до яких, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, а тому суд може розглядати вимоги позову лише в межах строку, починаючи з 5 червня 2016 року та часу звернення до суду з зазначеним позовом.

Підстав для продовження позивачеві строку для звернення до суду з даним позовом, виходячи з його вимог, починаючи з 1 квітня 2015 року, суд не вбачає.

Крім того, з огляду на зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні представником позивача не доведена протиправність дій відповідача в частині припинення виплати позивачеві пенсії, а підстав для відновлення її виплати, суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2, 7, 12, 17, 17-1, 86, 160-163, 167 і 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.