Справа № 819/3280/15
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року № 876/2110/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 26.01.2016, просив:

визнати протиправними дії першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області Навроцького Р.Я. щодо звільнення його з посади головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області та надання незаконних відпусток без збереження заробітної плати, ненаданні належних відпусток за відпрацьований час;

скасувати наказ Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області № 79-К від 24 вересня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1»;

поновити його на роботі (посаді) головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області;

стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням з 24 вересня 2015 року по 20 січня 2016 року в сумі 6724 грн;

скасувати накази відповідача № 3460-в від 28 вересня 2014 року, № 3462-в від 29 вересня 2014 року, № 467-в від 28 жовтня 2014 року, № 475-в від 28 грудня 2014 року, № 26-в від 21 січня 2015 року, № 21-в від 19 березня 2015 року, № 71-в від 05 травня 2015 року, № 78-в від 15 травня 2015 року, № 165-в від 29 липня 2015 року в частині надання відпусток без збереження заробітної плати ОСОБА_1;

стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним наданням відпусток без збереження заробітної плати протягом 2014-2015 років за 121 день в сумі 9992 грн;

стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 відшкодування за моральну шкоду в сумі 15000 грн;

зобов'язати Державну інспекцію сільського господарства в Тернопільській області надати йому невикористані відпустки за час роботи в Державній інспекції сільського господарства в Тернопільській області;

зобов'язати Державну інспекцію сільського господарства в Тернопільській області обчислити та сплатити єдиний соціальний внесок з заробітної плати за період вимушеного прогулу та подати скориговані дані до індивідуальних відомостей про застраховану особу помісячно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що його звільнення з посади було незаконним, оскільки на час звільнення не відбулося повної ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області. Крім того, йому неправомірно без його згоди та відома надавалися відпустки без збереження заробітної плати, а основні щорічні відпустки, всупереч його проханню, не надавалися. Внаслідок таких неправомірних дій відповідачем не перераховано в належному розмірі єдиний соціальний внесок, що відобразилося на розмірі пенсії позивача, а також завдано моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області в частині ненадання щорічної відпустки повної тривалості головному спеціалісту відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області ОСОБА_1 згідно з його заявою від 13.07.2015.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що оскільки Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області не припинила свою діяльність у встановленому законом порядку, ліквідація вказаної юридичної особи на день звільнення не відбулася, тому звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Крім того, залишено поза увагою, що відповідач не видав позивачу копію наказу про звільнення, трудову книжку та не провів повний розрахунок при звільненні.

Крім того, апелянт вказує на протиправність дій відповідача щодо надання йому в 2014-2015 роках відпусток без збереження заробітної плати та ненадання на його прохання основних щорічних відпусток належної тривалості, що призвело до порушення його прав, передбачених трудовим законодавством України.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги за винятком вимоги про скасування наказів № 3460-в від 28 вересня 2014 року, № 3462-в від 29 вересня 2014 року, № 467-в від 28 жовтня 2014 року, № 475-в від 28 грудня 2014 року, № 26-в від 21 січня 2015 року, № 21-в від 19 березня 2015 року, № 71-в від 05 травня 2015 року, № 78-в від 15 травня 2015 року, № 165-в від 29 липня 2015 року в частині надання відпусток без збереження заробітної плати ОСОБА_1 Крім того, відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в апеляційній скарзі визначив в розмірі 10000 грн.

Оскільки позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, а відповідач, який належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи за його участю не подав, суд апеляційної інстанції визнає необхідним розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2012 ОСОБА_1 було призначено на посаду головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, 12.11.2012 присвоєно тринадцятий ранг державного службовця шостої категорії посад, що підтверджується копією трудової книжки позивача .

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, поклавши функції із здійснення реєстрації та обліку машин на Міністерство внутрішніх справ, функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині експлуатації та технічного стану машин - на Державну службу з безпеки на транспорті, функції із здійснення сертифікації насіння і садивного матеріалу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва - на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів - на Державну екологічну інспекцію.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 447 від 30.06.2015 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства, в тому числі й Державну інспекцію сільського господарства в Тернопільській області.

10.07.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування юридичної особи Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області в стані припинення за рішенням засновників, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.11.2016 .

Того ж числа, 10.07.2015, ОСОБА_1 у зв'язку з ліквідацією Державної інспекції сільського господарства України та Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.04.2015 № 389-р «Про утворення комісії з ліквідації Державної інспекції сільського господарства», постанови Кабінету Міністрів України № 447 від 30.06.2015 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства», наказу Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області № 25 від 09.07.2015 «Про затвердження складу комісії та Плану заходів з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області» відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади по закінченню двох місяців з цього дня на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, про що свідчить особистий підпис позивача на такому попередженні .

24.09.2015 наказом Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області № 79-К ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області у зв'язку з ліквідацією, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зобов'язано відділ фінансів, бухгалтерського обліку та економічних розрахунків Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за 40 календарних днів щорічної основної відпустки, за період роботи з 06 вересня 2013 року по 24 вересня 2015 року включно та за додаткову оплачувану відпустку, що відповідає стажу його державної служби понад одинадцять років за 7 календарних днів за 2013 рік, понад дванадцять років за 9 календарних днів за 2014 рік, понад тринадцять років за 11 календарних днів за 2015 рік.

Підставою винесення даного наказу зазначено постанову Кабінету Міністрів України № 447 від 30.06.2015 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства», наказ Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області № 25 від 09.07.2015 «Про затвердження складу комісії та плану заходів з ліквідації Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області», попередження про ліквідацію.

З наказом ОСОБА_1 був ознайомлений в день звільнення - 24.09.2015, що підтверджується його підписом.

Відповідно до відомості нарахування коштів № 24 (заробітна плата та аванси) на карткові рахунки співробітників, зокрема, ОСОБА_1 до сплати належало 4431,87 грн. Проведення повного розрахунку з позивачем виконано Державною інспекцією сільського господарства в Тернопільській області у повному обсязі згідно з платіжним дорученням № 1229 від 23.09.2015 про перерахування коштів на карткові рахунки працівників на суму 40981,96 грн, яке подано до обслуговуючого банку АТ «Райффайзен Банк Аваль» 24.09.2015 та проведено банком 25.09.2015 .

В справі встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання трудової книжки та здачі обхідного листка при звільненні, про що завідувачем сектору кадрового забезпечення Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області Ціцюрою О.В. складено акт № 1 від 24.09.2015. Даний акт та трудову книжку направлено позивачу цінним листом, який ним отримано 30.09.2015, що підтверджується наявним в справі повідомленням про вручення поштового відправлення .

За період роботи в Державній інспекції сільського господарства в Тернопільській області ОСОБА_1 надавалась щорічна основна відпустка, а саме: згідно наказу № 801-В від 02 грудня 2013 року - з 09 грудня 2013 року тривалістю 20 календарних днів (а.с. 75), згідно наказу № 50-В від 31 березня 2015 року - з 01 квітня 2015 року тривалістю 10 календарних днів (а.с. 74), згідно наказу № 161-В від 13 липня 2015 року - з 27 липня 2015 року тривалістю 10 календарних днів .

Крім того, відповідно до довідки завідувача сектору кадрового забезпечення Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області Ціцюри О.В. з метою реалізації положень Закону України «Про внесення змін до Державного бюджету України на 2014 рік», здійснення заходів викладених у листі Міністерства фінансів України від 31.07.2014 № 31-08000-05-519755, на виконання доручення голови Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 01.08.2014, та з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів в 2015 році згідно з пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, всі працівники Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області почергово з 04 серпня 2014 року перебували у відпустках без збереження заробітної плати у відповідності до розроблених графіків та наказів про надання відпусток працівникам .

Зокрема, ОСОБА_1 було надано відпустку без збереження заробітної плати: згідно наказу № 460-В від 08 вересня 2014 року - з 11 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року, згідно наказу № 462-В від 29 вересня 2014 року - з 06 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2014 року, згідно наказу № 467-В від 28 жовтня 2014 року - з 17 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року, згідно наказу № 475-В від 08 грудня 2014 року - з 22 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року, згідно наказу № 06-В від 21 січня 2015 року - з 22 січня 2015 року по 04 лютого 2015 року, згідно наказу № 21-В від 16 березня 2015 року - з 23 березня 2015 року по 31 березня 2015 року, згідно наказу № 71-В від 05 травня 2015 року - з 06 травня 2015 року по 15 травня 2015 року, згідно наказу № 78-В від 15 травня 2015 року - з 18 травня 2015 року по 22 травня 2015 року, згідно наказу № 165-В від 29 липня 2015 року - з 06 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року, всього 121 день (а.с. 49-73 та 78-79).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області є протиправними лише в частині ненадання позивачу основної щорічної відпустки повної тривалості згідно з його заявою від 13.07.2015. В решті дії та рішення відповідача відповідають вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку спірним правовідносинам, враховує наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну службу», до державних службовців можуть бути застосовані як загальні підстави припинення державної служби, визначені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України), так і підстави, визначені цим законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У справі встановлено, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вирішено ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства, поклавши, зокрема, функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів - на Державну екологічну інспекцію.

Позивач ОСОБА_1, займаючи посаду головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, виконував повноваження щодо здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання земельного законодавства.

Судом першої інстанції досліджено Положення про Державну екологічну інспекцію, затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/201, згідно якого Державна екологічна інспекція України забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Будь-яких функцій із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів відповідно до Положення на Державну екологічну інспекцію не покладено. Зміни до цього Положення, зокрема, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», не вносилися.

Отже, покладені пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 на Державну екологічну інспекцію функції Державної інспекції сільського господарства із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів, фактично нікому не делегувалися (не передавалися).

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час звільнення ОСОБА_1 з посади, фактично функції з реалізації державної політики у тій сфері, в якій він працював та до якої відносилась його посада, не були передані до відповідного центрального органу виконавчої влади - до Державної екологічної інспекції України. Тому відповідач станом на час звільнення фактично був позбавлений можливості запропонувати ОСОБА_1 іншу роботу та посаду відповідно до його кваліфікації.

Тільки 22.07.2016 постановою Кабінету Міністрів України № 482 внесено зміни у постанову Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (чинні з 05.08.2016), зокрема, в абзаці восьмому пункту 2 слова «Державну екологічну інспекцію» замінено словами «Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру», тобто функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладено на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру. Цією ж постановою Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, було доповнено та передано функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру.

Отже, тільки з 05.08.2016 на законодавчому рівні функції з реалізації державної політики у тій сфері, в якій працював позивач та до якої відносилась його посада, були передані до відповідних центральних органів виконавчої влади - Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру .

Враховуючи викладене, слід прийти до висновку, що відповідач правомірно та обґрунтовано звільнив ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України згідно з оскаржуваним наказом в зв'язку з ліквідацією органу, в якому він проходив державну службу.

Посилання позивача на порушенням відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в спірному випадку мала місце повна ліквідація органу, в якому працював позивач, а не зміни в організації виробництва. Тому відповідач не міг реалізувати право позивача залишитися на роботі, яке гарантоване зазначеною нормою закону.

З матеріалів справи видно, що з позивачем при звільненні було проведено повний розрахунок, тому доводи ОСОБА_1 в цій частині апеляційний суд до уваги взяти не може. Щодо трудової книжки, то її позивач отримав поштою, оскільки відмовився від отримання такої при звільненні.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області Навроцького Р.Я. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, скасування наказу Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області № 79-К від 24.09.2015 «Про звільнення ОСОБА_1», поновлення позивача на посаді та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу є необґрунтованими, а тому правомірно не задоволені судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1, які стосуються дій та наказів відповідача про незаконне надання йому відпусток без збереження заробітної плати та ненадання щорічних основних відпусток, то апеляційний суд приходить до висновку про їх безпідставність.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу надавалися відпустки без збереження заробітної плати згідно з наказами: № 460-В від 08 вересня 2014 року - з 11 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року, згідно наказу № 462-В від 29 вересня 2014 року - з 06 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2014 року, згідно наказу № 467-В від 28 жовтня 2014 року - з 17 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року, згідно наказу № 475-В від 08 грудня 2014 року - з 22 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року, згідно наказу № 06-В від 21 січня 2015 року - з 22 січня 2015 року по 04 лютого 2015 року, згідно наказу № 21-В від 16 березня 2015 року - з 23 березня 2015 року по 31 березня 2015 року, згідно наказу № 71-В від 05 травня 2015 року - з 06 травня 2015 року по 15 травня 2015 року, згідно наказу № 78-В від 15 травня 2015 року - з 18 травня 2015 року по 22 травня 2015 року, згідно наказу № 165-В від 29 липня 2015 року - з 06 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року.

Щодо наказів 3460-в від 28 вересня 2014 року, 3462-в від 29 вересня 2014 року, № 475-в від 28 грудня 2014 року, № 26-в від 21 січня 2015 року та № 21-в від 19 березня 2015 року, які ОСОБА_1 просив скасувати, то таких, як встановлено в суді першої інстанції, не існує.

Як видно з оскаржуваних наказів про надання відпусток без збереження заробітної плати, вони були прийняті з метою реалізації положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 № 1622-VII та здійснення заходів, викладених у листі Міністерства фінансів України від 31.07.2014 № 31-08000-05-519755, та відповідно до абзацу другого пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII.

Згідно з абзацом першим пункту 6-6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII від 31.07.2014) керівникам центральних органів виконавчої влади, які здійснюють контроль та нагляд у відповідних галузях і сферах, та центральних органів виконавчої влади, виконання функцій яких можуть здійснювати відповідні міністерства, з метою забезпечення скорочення видатків, передбаченого цим Законом, здійснити заходи щодо оптимізації штатної чисельності працівників, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, підвищень посадових окладів, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг.

Абзацом другим вказаного пункту передбачено надати право керівникам зазначених центральних органів виконавчої влади у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

Відповідно до абзацу третього пункту 6-6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VII від 31.07.2014) встановлено, що під час здійснення центральними органами виконавчої влади цих заходів: положення статті 26 Закону України «Про відпустки» та статей 32, 56 та 84 Кодексу законів про працю України (в частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються.

Згідно пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, керівників органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, які беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою) з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів зобов'язано вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг.

Згідно даного пункту надано право керівникам зазначених органів у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін.

Під час здійснення органами виконавчої влади та іншими державними органами цих заходів положення статті 26 Закону України «Про відпустки» та статей 32, 56 та КЗпП України (у частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються.

Враховуючи вищевказане, посилання ОСОБА_1 на незаконність дій та наказів відповідача щодо надання йому відпусток без збереження заробітної плати є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законодавстві, яке діяло на момент спірних правовідносин.

Щодо позовних вимог, що стосуються надання позивачу основної щорічної відпустки, то такі обгрунтовано задоволені судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Право на відпустки забезпечується:

гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;

забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про відпустки» забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 надавалась щорічна основна відпустка згідно з наказом № 901-В від 02 грудня 2013 року - з 09 грудня 2013 року тривалістю 20 календарних днів, згідно з наказом № 50-В від 31 березня 2015 року - з 01 квітня 2015 року тривалістю 10 календарних днів, згідно з наказом № 161-В від 13 липня 2015 року - з 27 липня 2015 року тривалістю 10 календарних днів.

Відповідно до наказу № 161-В від 13 липня 2015 року позивачу надано частину щорічної невикористаної основної відпустки з 27 липня 2015 року тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 06 вересня 2013 року по 05 вересня 2014 року, підставою зазначено заява ОСОБА_1 від 13 липня 2015 року .

Однак, в даній заяві ОСОБА_1 просив надати щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку тривалістю 7 календарних днів.

Тому дії відповідача щодо ненадання позивачу щорічної основної відпустки повної тривалості згідно з його заявою від 13 липня 2015 року є протиправними та в цій частині підлягають задоволенню.

Як видно з оскаржуваного наказу Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області № 79-К від 24.09.2015 «Про звільнення ОСОБА_1» при звільнені позивачу виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за 40 календарних днів щорічної основної відпустки, за період роботи з 06 вересня 2013 року по 24 вересня 2015 року включно та за додаткову оплачувану відпустку, що відповідає стажу його державної служби понад одинадцять років за 7 календарних днів за 2013 рік, понад дванадцять років за 9 календарних днів за 2014 рік, понад тринадцять років за 11 календарних днів за 2015 рік.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнений з займаної посади і при звільненні йому нарахована грошова компенсація за невикористані дні відпусток, тому позовні вимоги про зобов'язання Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області надати ОСОБА_1 невикористану щорічну основну відпустку задоволені бути не можуть.

Інших заяв позивача про надання основної щорічної відпустки, які були б належним чином оформлені, підписані позивачем, в матеріалах справи немає та сторонами не подано. Тому протиправності дій відповідача щодо ненадання позивачу оплачуваної відпустки згідно його заяви, зокрема, від 24.12.2014, апеляційний суд не вбачає.

Щодо дій Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області в частині повноти сплати єдиного соціального внеску за позивача в установленому законом порядку, то слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Враховуючи те, що в період перебування особи у відпустці без збереження заробітної плати, заробітна плата чи інші заохочувальні та компенсаційні виплати не нараховуються, тому підстав для сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у відповідача не було.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Заявлена ОСОБА_1 вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн (в апеляційній скарзі - 10000 грн) задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано достатніх доказів того, що саме дії відповідача призвели до моральних страждань. втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказів, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийняв законну та обґрунтовану постанову про часткове задоволення позову, підстав для скасування якої не має.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року у справі № 819/3280/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський