Справа № 825/2113/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2113/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича - Когута Андрія Юрійовича на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року, ОСОБА_4 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. по не включенню позивача до переліку осіб (загального реєстру вкладників банку), що мають право на відшкодування коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. включити ОСОБА_4 до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформацію про ОСОБА_4 як вкладника ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І., якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договорами банківського вкладу № 258D-638943 від 04.04.2016, № 258D-650534 від 04.04.2016, № 258D-654586 від 04.04.2016, № 258D-639700 від 04.04.2016, № 258D-640469 від 04.04.2016 в гривні за курсом НБУ на день початку ліквідації банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких, на його думку, йому має бути виплачена гарантована сума відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, зазначив, що відповідачем, у порушення вимог чинного законодавства, не включено ОСОБА_4 до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу, що порушує його майнові права.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. по не включенню ОСОБА_4 до переліку осіб (загального реєстру вкладників банку), що мають право на відшкодування коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. включити ОСОБА_4 до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформацію про ОСОБА_4 як вкладника ПАТ «КБ «Хрещатик», якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договорами банківського вкладу № 258D-638943 від 04.04.2016, № 258D-650534 від 04.04.2016, № 258D-654586 від 04.04.2016, № 258D-639700 від 04.04.2016, № 258D-640469 від 04.04.2016 в гривні за курсом НБУ на день початку ліквідації банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» - Когутом Андрієм Юрійовичем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку щодо підсудності розгляду адміністративної справи в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З наведеного випливає, що законодавець, вказуючи про можливість оскарження в адміністративному порядку будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватноправового.

З метою усунення процесуальної невизначеності Вищим адміністративним судом України в пункті 25 постанови Пленуму від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» визначено, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів Фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно-правовими та підлягають розгляду в порядку КАС України.

Крім того, уповноважена особа діє від імені суб'єкта владних повноважень - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у межах повноважень, передбачених Законом.

Відтак, уповноважена особа, будучи посадовою особою суб'єкта владних повноважень, а не посадовою особою банку, здійснює владні управлінські функції на основі законодавства по відношенню до позивача, у зв'язку з чим твердження суду першої інстанції щодо неможливості розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства є помилкове.

Таким чином, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку є суб'єктом владних повноважень, яка у правовідносинах щодо збереження активів банку реалізує владні управлінські функції шляхом, зокрема, прийняття рішень про нікчемність правочинів та повідомлення сторін таких договорів.

З огляду на викладене, цей спір належить до адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція міститься в узагальненні судової практики Київського апеляційного адміністративного суду на тему: «Державне регулювання ринків фінансових послуг у справах, розглянутих у першому півріччі 2015 року за позовами до уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб».

Окрім зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права.

Також, відповідно до абз. 8 ч. 1 « кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника.

В свою чергу, позивач по нашій справі просить зовсім інше, а саме: зобовязати уповноважену особу включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про нього.

Крім того, хоча право на звернення до господарського суду фізичної особи, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності, можливе у процедурі банкрутства, відповідно до вищезазначеного абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та згідно із ч. 1 ст. 11 цього ж Закону, якою передбачено, що право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник або кредитор, але це право можливо реалізувати лише шляхом звернення до господарського суду із відповідною заявою про порушення справи про банкрутство. В даному ж випадку предмет нашого позову взагалі не пов'язаний з бажанням позивача порушити справу про банкротство і позивач взагалі не являється кредитором та ще й по відношенню до Фонду, а не до банку, які, виходячи із змісту ст. 2, 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не є тотожними установами. Отже, навіть за наявності у позивача права на звернення до суду в порядку ГПК України в якості кредитора у справі про банкрутство, він не позбавлений права на обрання й іншого способу захисту порушених майнових прав шляхом звернення до суду із даним позовом до Фонду.

Крім того, хоча відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником. Однак, згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник - юридична особа - субєкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобовязаннями, які виникли у фізичної особи у звязку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобовязання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, даний позов неможливо вирішити і в порядку п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК, оскільки згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Фонд не є боржником. Крім того, на момент виникнення спірних правовідносин навіть банк (хоча він і не є стороною у даній справі) ще не набув статусу боржника по відношенню до позивача у вищезазначеному розумінні. В свою чергу, право позивача на звернення до суду за захистом права мирно володіти своїм майном (передбаченого ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод) не може бути поставлено в залежність від наявності чи відсутності у особи, яка звертається до суду статусу кредитора і лише у справі про банкрутство з огляду на ч. 3, 5 ст. 6 КАС України.

Більш того, зазначена правова позиція щодо підсудності даної категорії справ саме адміністративному судочинству підтверджується сталою судовою практикою трьох інстанцій судів, а її зміна призведе до порушення Конвенційного принципу правової (юридичної) визначеності. До того ж, на виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВАСУ у своєму листі від 25.07.2014 № 992/11/14-14 нагадав, що згідно із пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Крім того, підсудність позовів заявлених до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, або до його уповноваженої особи підтверджується й положеннями п. 2 ч. 5 ст. 117 КАС України, якою встановлена заборона деяких способів забезпечення таких позовів.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надаючи правову оцінку правовідносинам які склались, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що між позивачем та ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (далі банк) було укладено договори банківського вкладу: договір банківського вкладу № 258D-638943 від 04.04.2016; договір банківського вкладу № 258D-650534 від 04.04.2016; договір банківського вкладу № 258D-654586 від 04.04.2016; договір банківського вкладу № 258D-639700 від 04.04.2016; договір банківського вкладу № 258D-640469 від 04.04.2016.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Банк приймає грошові кошти Вкладника на вкладний (депозитний рахунок), що відкривається на ім'я ОСОБА_4 в загальній сумі 5 500 доларів США.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що в останній день терміну розміщення вкладу, сума вкладу та нараховані проценти за дні поточного місяця повертаються вкладнику шляхом перерахування на картковий рахунок Вкладника, відкритий до цього Договору.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» Костенко І.І. з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), Костенку І.І.

Зазначена інформація міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб всесвітньої мережі Інтернет (http://www.fg.gov.ua).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який відповідно є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) визначено, які саме правовідносини він регулює, так у ній зазначається, що ним зокрема визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, а також цим законом регулюються відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У п.8 Розділу X прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що, законодавчі та інші нормативно-праві акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому закону.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація/запроваджена ліквідація, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми ЗУ ««Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Виходячи зі суті (змісту) та згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, положення якого застосовуються та є обов'язковими для всіх вкладників, котрі уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або котрі є власниками іменного депозитного сертифікату, а також кредиторів банку. Саме цим законом регулюються правовідносини, пов'язані із здійсненням організації виплат відшкодувань за вкладами.

Згідно п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.37 протягом дії тимчасової адміністрації Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. Здійснення своїх обов'язків на виконання повноважень, наданих спеціальним законом та виконання дій, спрямованих на виявлення правочинів, які підпадають під ознаки нікчемності дають всі підстави стверджувати про необгрунтованість висновків Позивача щодо визнання протиправності дій чи бездіяльності Уповноваженої особи.

Так, на підставі ч.1 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та .документації банку.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Комісією з перевірки документів, пов'язаних з укладанням договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в т.ч. карткових) з вкладниками ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (далі - Комісія) було здійснено перевірку договорів, транзакцій (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів, транзакцій (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону.

Перевірка здійснювалася на виконання Наказу уповноваженої особи і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» від 11.04.2016 р. № 41.

Перевірці підлягали договори, транзакції (правочини) за вкладними операціями, які були виявлені Комісією та зафіксовані в реєстрах №№ 1, 2, 3, 4, 5 до протоколу від 25.04.2016 року та в додатках до протоколу від 11.05.2016 року.

За результатами перевірки на предмет виявлення правочинів (договорів, транзакцій) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що в аналізований період мало місце значне збільшення залишків коштів на рахунках фізичних осіб, відкритих в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», що підлягають відшкодуванню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому було виявлено, що таке збільшення залишків коштів спричинене, зокрема, непоодинокими випадками перерахування особами, включеними до переліку пов'язаних з Банком осіб з власних поточних та депозитних рахунків на поточні та депозитні рахунки інших фізичних осіб - клієнтів Банку.

Протоколом засідання Комісії від 17.05.2016 р. було підтверджено наявність дій юридичних та фізичних осіб, спрямованих на зміну черговості задоволення кредиторів відповідно до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що підпадає під ознаки нікчемності.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про систем гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не відшкодовує кошти, зокрема розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком Україні рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення).

Так дії певних, пов'язаних з Банком, юридичних та фізичних осіб з перерахування коштів з власних поточних рахунків на рахунки інших юридичних та фізичних осіб, відкритих в Банку були зумовлені тим, що на рахунках юридичних та фізичних осіб були наявні залишки грошових коштів, які з огляду на незадовільний фінансовий стан платіжної дисципліни ПАТ «КБ «Хрещатик» (який полягав в тому числі й у відсутності достатньої кількості готівки в касах/банкоматах Банку), не могли бути отримані як готівкою так шляхом перерахування на інші рахунки.

Інформація про незадовільний фінансовий стан Банку оприлюднювалась в засобах масової інформації до введення тимчасової адміністрації, (наприклад в мережі Інтернет за посиланням: http://economics.lb.ua/fmances/2016/04/02/331839_bank_hreshchatik_ponedelnikа_vvel.html; http://business.vesti-ukr.com/142842-ukraincy-zhalujutsja-na-problemy-s-vydachej-nalichnyh-v-banke-hrewatik), та є загальновідомою та загальнодоступною.

З огляду на це, а також на ризик неповернення коштів, що існував для таких фізичних та юридичних осіб у випадку ліквідації Банку через ймовірну недостатність коштів від реалізації його майна, зазначені в протоколі Комісії фізичні та юридичні особи з метою подальшого отримання коштів в межах гарантованої суми Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») було ініційоване перерахування коштів з власних поточних та депозитних рахунків на рахунки осіб, які не є пов'язаними із банком у розумінні статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У даному випадку, кошти за договорами банківського вкладу ОСОБА_4 надійшли, шляхом перерахування з рахунків пов'язаної з банком особи - ОСОБА_5, - дружини директора Чернігівського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрешатик» ОСОБА_6.

Згідно статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку, підлягають до задоволення у дев'яту чергу.

Таким чином, ОСОБА_4 як вкладник ПАТ «КБ «Хрещатик» не має право на гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму, оскільки кошти, що надійшли на її вкладні рахунки фактично є коштами, що належать пов'язаній з банком особі.

Окрім вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що грошові кошти надійшли на рахунок позивача 04.04.2016 р. після отримання посадовими особами ПАТ «КБ «Хрещатик» постанови Національного банку України №231/БТ від 04.04.2016 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних».

Відповідно до умов якої з дня прийняття для Банку встановлено обмеження в тому числі заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків ( абз.14 п. 2. зазначеної вище пстанови НБУ № 231/БТ).

Зазначена операція з перерахування грошових коштів з рахунку однієї фізичної особи на користь іншої може призвести до зміни черговості задоволення вимог кредиторів, передбаченої ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

05.04.2016 року відповідно до Постанови НБУ №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

Таким чином, укладені договіри між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» після винесення постанови Національного банку України №231/БТ від 04.04.2016 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних», а також як встановлено матеріалами справи на зазначені рахунки позивача грошові кошти перераховано з іншого рахунку чим порушено умови зазначеної вище постанови.

На підставі вище зазначеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не вповній мірі з'ясував обставини справи у зв'язку з чим прийшов до неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича - Когута Андрія Юрійовича - задоволити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 07 березня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.