Справа № 803/942/16
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 р. Справа № 876/5748/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника позивача Багірова Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року в справі №803/942/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Опос-Торг» до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення по коригування митної вартості товарів,

встановив:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Опос-Торг» (надалі - ТзОВ «Опос-Торг», відповідач) звернулося в суд з позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №205000011/2016/000029/2 від 23.03.2016 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 23 березня 2016 року №205000011/2016/000029/2; вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Волинська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, зокрема, на те, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, подані позивачем для митного оформлення товару документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, які б могли підтвердити складові митної вартості товару.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

23.03.2016 року позивачем було подано на митний пост «Луцьк» Волинської митниці ДФС для митного оформлення партію товару субпродукти свійських свиней заморожені без спецій, солі та інших харчових приправ, без теплової кулінарної обробки, без консервування: печінка - вагою нетто 20 981,50 кг за ціною 0,26 євро/кг на загальну суму 5 455,19 євро, що надійшов згідно договору №G 22/12 від 22.12.2015 pоку, укладеного із компанією «Danish Crown Fleisch GmbH» (Німеччина) та інвойсу № від 18.03.2016 року.

Для митного оформлення на митний пост «Луцьк» Волинської митниці ДФС були подані наступні документи, передбачені чинним законодавством: договір №G 22/12 від 22.12.2015 pоку; рахунок фактуру (інвойс) № від 18.03.2016 року; митна декларація (МД) №205070000/2016/009983 від 23.03.2016 року; міжнародна товаротранспортна накладна CMR від 18.03.2016 року; сертифікат про походження товару від 18.03.2016 року; ветеринарне свідоцтво ЄРД-00 №653595 від 21.03.2016 року; прас-лист від 18.03.2016 року; акт фізичного огляду №20507000/2016/і000945 від 21.03.2016 року; копія декларації країни відправлення №MRN 16DE74Е9 від 18.03.2016 року; договір на перевезення товару №160415 від 16.04.2015 року; довідка про транспортні витрати від 18.03.2016 року, інші документи, перелічені в графі 44 ВМД.

Митну вартість товару визначено за методом №1 - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

За результатами поданих до митного оформлення документів, митним органом запропоновано декларанту надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, зазначені у ч.3 ст.53 МК України, а саме: банківський платіжний документ, що підтверджує оплату за оцінюваний товар; проформу-інвойс; пакувальний лист; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Представник декларанта ознайомився із даним записом та у ДМВ зазначив, що буде приймати рішення на підставі положень МК України протягом 80 днів, а також просив випустити товар у вільний обіг.

23.03.2016 року Волинською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №205000011/216/000029/2, яким митну вартість товарів визначено за шостим (резервним) методом визначення митної вартості на рівні 0,4014 євро за одиницю товару.

Внаслідок коригування митної вартості товарів було відмовлено в оформленні митної декларації №205070000/2016/009983 та прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2016/00077.

На підставі ч.7 ст.55 Митного кодексу України, Волинською митницею ДФС товар випущено у вільний обіг за МД №205070000/2016/010117 від 23.03.2016 року.

28.04.2016 року позивачем на адресу Волинської митниці ДФС було направлено заяву №180 про скасування рішення про коригування митної вартості товару із додатковими документами, які митний орган витребовував у ТзОВ «Опос-Торг» в графі 33 оскаржуваного Рішення.

Листом №4025/03-70-19 від 10.05.2016 року Волинська митниця ДФС відмовила у скасуванні рішення про коригування митної вартості від 23.03.2016 року №205000011/2016/000029/2 та застосуванні основного методу визначення митної вартості, заявленої декларантом.

На повторну заяву позивача №205 від 23.05.2016 року відповідач надіслав лист №4770/03-70-19 від 31.05.2016 року, у якому митниця відмовилась переглядати митну вартість та розглядати додаткові документи та відомості у звязку з тим, що декларант не мав право повторно звертатись до митного органу з такою заявою.

Вважаючи протиправним рішення про коригування митної вартості товарів №205000011/2016/000029/2 від 23.03.2016 року, позивач оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що позивач довів заявлену митну вартість товару за ціною договору (контракту), надавши у встановлений МК України строк додаткові документи, а тому висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права й обставинам справи, з наступних мотивів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 р., в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

При цьому, право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

У розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст.54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на наявність сумніву у визначенні позивачем митної вартості товарів за першим методом у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, фактично підставою для його прийняття стали висновки митного органу про те, що декларантом не подано усіх необхідних додаткових документів для підтвердження митної вартості та містять розбіжності і неточності.

Тому, згідно із положеннями статтей 53, 54 МК України, для підтвердження заявленої митної вартості товару декларанту було запропоновано надати наступні документи: банківський платіжний документ, що підтверджує оплату за оцінюваний товар; проформу-інвойс; пакувальний лист; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Судом встановлено, що заявами від 28.04.2016 року №180 та від 23.05.2016 року №205 позивачем, в межах строків, визначених статтею 55 МК України, були надані органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, проте, відповідачем відмовлено у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність такої відмови, оскільки, зокрема, вимога митного органу про надання банківського платіжного документу та проформи-інвойс була виконана позивачем шляхом подання SFIFT повідомлення від 14.03.2016 року та проформи-інвойс № від 23.02.2016 року до заяви від 28.04.2016 року №180. При цьому, як встановлено судом, така проформа виписана згідно із попередньо досягнутою між сторонами домовленістю на поставку товару - печінки вагою 21 000,00 кг на загальну суму 5 460,00 евро. Враховуючи, що така домовленість є попередньою, а сама ціна товару вже коригується безпосередньо у інвойсі, який виписується по факту завантаження товару у транспортний засіб, то у даному випадку в інвойсі № від 18.03.2016 року була зазначена кількість товару, яка фактично була завантажена у автомобіль - 20 981,50 кг та відповідно й визначена вартість - 5 455,19 євро.

Крім того, товариством 14.03.2016 року згідно із SWIFT повідомленням було сплачено 10 894,00 євро у якості передоплати за товар згідно із договором № G 22/12 від 22.12.2015 року.

З оглянутого судом листа продавця товару від 20.04.2016 року вбачається, що ними було отримано вищезазначений платіж. Частина цієї суми - 153,39 євро була зарахована в рахунок погашення заборгованості за раніше поставлений товар, решта суми - 10 740,61 євро була отримана в якості передплати за наступні партії товару згідно договору № G 22/12 від 22.12.2015 року. З цієї суми передплати 5 455,19 євро було зараховано в рахунок оплати за печінку згідно інвойсу № від 18.03.2016 року.

При цьому, судом першої інстанції підставно не взято до уваги посилання митного органу у своєму листі від 10.05.2016 року, що повідомлення SWIFT від 14.03.2016 року неможливо ідентифікувати щодо конкретної партії товару, оскільки вони не містять інформації щодо специфікації. Адже згідно з умовами Договору, специфікація є невід'ємною частиною даного договору, а у SWIFT повідомленні міститься чітка вказівка на договір, за яким здійснюється оплата товару. Крім того, договором не передбачено, що в призначені платежу покупець має вказувати саме специфікацію.

Враховуючи, що товариство здійснювало попередню оплату декількох партій товару, то й зазначити конкретну специфікацію у платіжному документі не мало змоги.

Таким чином, продавець товару у своєму листі вказав, що частина отриманих коштів була зарахована в якості оплати за товар згідно інвойсу № від 18.03.2016 року.

Щодо витребування пакувального листа та висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією, то такі були подані позивачем, незважаючи на те, що митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару необхідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів. В свою чергу, відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжностей чи ознак підробки, а також не доведено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів або не містять відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Окрім того, в рішенні про коригування митної вартості товару митний орган чітко не вказав, які відомості в наданих йому документах викликають сумніви, в чому вони полягають та яким чином витребувані документи можуть вплинути на визначення ціни за будь-яким методом.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №205000011/2016/000029/2 від 23.03.2016 року, а, відтак, про наявність підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 року в справі №803/942/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Шавель Р.М.

Повний текст ухвали складено 02.03.2017 року.