Справа № 815/4326/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4326/16

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.
судді -Лукянчук О.В.
при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі - відповідач, ДМС) в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач звернувся до ДМС із заявою про обмін посвідки (у зв'язку з досягненням 25-річного віку) та дізнався, що йому скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. Позивач вважає рішення ДМС безпідставним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ДМС подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є уродженцем Республіки Вірменії, що підтверджується копією паспорту НОМЕР_1 одружений із громадянкою Республіки Вірменії, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

02.04.2006 року у вказаного подружжя на території України у м. Одесі народився син ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження. ОСОБА_8 згідно рішення ДМС від 09.07.2014 року набув громадянства України на підставі ч.3 ст.8 Закону України «Про громадянство України», що підтверджується копією довідки №349973, виданої ДМС.

У 2001 року позивач закінчив Одеську державну академію харчових технологій і отримав вищу освіту.

У 2004 року позивач звернувся до ВП та МР УМВС України в Одеській області із заявою про залишення на постійне проживання в Україні.

10.03.2004 року у висновку ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області за результатом розгляду справи, з посиланням на ч.2 ст.9 Закону України «Про імміграцію», зазначено про можливість дозволити позивачу постійне проживання в Україні і документувати його посвідкою на постійне проживання в Україні.

Позивачу 10.03.2004 року видано дозвіл на імміграцію в Україну та 11.03.2004 року позивача документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2

У 2015 році позивач звернувся до ДМС із заявою про обмін посвідки проживання в зв'язку з досягненням 25-річного віку.

Рішенням ДМС від 10.08.2016 року на підставі п.6 розділу ІV ст.12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий позивачу.

Зазначене рішення прийнято на підставі висновку ДМС про скасування дозволу на імміграцію в Україну, затвердженого 10.08.2016 року. Згідно вказаного висновку дозвіл на імміграцію в Україну позивач отримав згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», проте на момент подачі клопотання про залишення на постійне проживання в Україні позивач вже був повнолітнім (на той час досяг 23 років), тому зазначена норма Закону України «Про імміграцію» не могла бути підставою для надання йому дозволу на імміграцію, що свідчить про безпідставне документування його посвідкою на постійне проживання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення ДМС від 10.08.2016 року є невмотивованим, без зазначення визначеної законом підстави для скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну та таким, що суперечить Конституції та законам України.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ст.1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Окрім того, відповідно до п.п.21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року (надалі - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Згідно п.24 Порядку №1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Отже, згідно Закону України «Про імміграцію» та Порядку №1983 законодавець покладає на державні органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання, але в матеріалах справи таке подання відсутнє та ДМС не надано.

А тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що підстави для проведення перевірки правомірності надання позивачу дозволу на імміграцію та оформлення іноземному громадянину посвідки на постійне проживання в Україні є недоведеними.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному рішенні ДМС, як на підставу для скасування дозволу на імміграцію, послалося на п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію», яким передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, ДМС в оскаржуваному рішенні не зазначено норму закону, якою би було чітко передбачено підстави для скасування дозволу на імміграцію у випадку позивача.

Таким чином суд першої інстанції також вірно дійшов висновку, що посилання відповідача, як на підставу скасування позивачу дозволу на імміграцію, на п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію» є безпідставним та необґрунтованим.

З Висновку ДМС від 10.08.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача вбачається, що іншим випадком, в розумінні п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію», відповідач вважає те, що дозвіл на імміграцію в Україну позивачу надано з порушенням п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», оскільки на момент подачі клопотання про залишення на постійне місце проживання в Україні позивач вже був повнолітнім (на той час досяг 23 років), в зв'язку з чим, на думку відповідача, вказана норма Закону України «Про імміграцію» не могла бути підставою для надання йому дозволу на імміграцію.

Колегія суддів вважає такі доводи ДМС безпідставними, оскільки згідно висновків ДМС від 10.08.2016 року існує місце допущення посадовою особою ДМС помилки при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію, за відсутності у цьому вини позивача, що згідно Закону України «Про імміграцію» та іншими законами України не є підставою для скасування дозволу на імміграцію, інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст.12 Закону України «Про імміграцію» відповідачем не наведено.

Також з матеріалів справи вбачається, що протягом всього часу проживання на території України позивач не порушував чинного законодавства України, злочинів не скоював.

Згідно п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Але надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність ДМС не встановлено.

Відповідно до п.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів вважає, що спірне рішення не відповідає визначеним у п.3 ст.2 КАС України критеріям, оскільки його не можна вважати розсудливим, своєчасним та пропорційним.

Прийняття такого рішення більш ніж через десять років після надання позивачу права постійного приживання на території України, протягом якого позивач в Україні створив сім'ю, працює, і не вчиняє дій, які б відповідно до законодавства могли бути самостійною підставою для скасування дозволу на імміграцію, на думку колегії суддів є явно невиправданим.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ДМС від 10.08.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_5 є необґрунтованим та протиправним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.199, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 березня 2017 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський