Справа № 2110/10/2170
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2010-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2010 р. Справа № 2-а-2110/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Кусик Г.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про визнання незаконними дій та зобов"язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р. за виконавчим листом № 2а-2669 від 15.10.2009 р., зобов"язання відповідача відновити вказане виконавче провадження та зобов"язати відповідача застосувати до боржника штрафні санкції і призначити новий строк виконання.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, мотивуючи це тим, що згідно оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження підставою для її винесення став лист Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації щодо відсутності бюджетного асигнування з Державного бюджету України щодо задоволення судових рішень учасникам війни, учасникам бойових дій та інвалідам війни. Проте в постанові Суворовського районного суду м.Херсона від 22.07.2009 р., згідно якої видано виконавчий лист, зазначено, що "суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність фінансування зазначених виплат у держави, оскільки звуження змісту та обсягу прав шляхом прийняття нових законів, внесення змін до чинного законодавства за ст.22 Конституції не допускається". Законом України "Про виконавче провадження" не зазначені підстави, за якими державний виконавець має право визнати невиконання рішення суду таким, що не було виконано з поважних причин. Однак поважність причин повинна бути підтверджена відповідними документами, а не поясненнями боржника про неможливість виконання рішення суду, тим паче ті, які не були прийняті судом до уваги. Зважаючи на зміст пояснень боржника, який коротко викладений у постанові державного виконавця, боржник посилається на обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. В такому випадку державний виконавець згідно ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" мав право звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання. При цьому виконавче провадження не підлягає закриттю і виконавчий лист до суду не повертається. Також просить поновити строк на звернення до суду, оскільки постанову було направлено 29.12.2009 р., про що свідчить копія конверта з датою відправлення, яку отримав 11.01.2010 р., так як у зв"язку зі святами з 30.12.2009 р. по 11.01.2010 р. перебував за межами м.Херсона.

просить акож просить поновити строк на звернення до суду, так як ТПредставник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", оскільки рішення суду неможливо виконати через відсутність коштів у державному бюджеті на ці видатки. З посиланням на Бюджетний кодекс України, Положення про Головне управління праці та соціального захисту населення, ст.2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади" зазначає, що витрати, пов"язані із задоволенням судами позовних заяв отримувачів пільг, компенсацій та гарантій, які виникли в результаті рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007, не враховані в Законі України "Про Державний бюджет на 2009 рік"; Положенням не передбачено такого виду діяльності як нарахування, перерахунок соціальних допомог; у боржника відсутні рахунки, з яких можливо було б здійснювати виплату разових грошових допомог учасникам бойових дій до 5 травня; боржник по даній справі в даному випадку може лише здійснювати виплату щорічної разової допомоги в межах бюджетних асигнувань. Таким чином, оскільки виконати рішення суду без участі боржника неможливо, державний виконавець обгрунтовано виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом, оскільки постанову винесено 25.12.2009 р., а позов подано лише 12.01.2010 р., тобто, після спливу 10 днів, у зв"язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є частково обгрунтованими з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2а-2669, виданого Суворовським районним судом м.Херсона щодо зобов"язати Головне управління праці і соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації забезпечити фінансування виплати щорічної разової допомоги до 5 травня за 2008-2009 рік ОСОБА_1 у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області 27.10.2009 р. відкрито виконавче провадження.

25.12.2009 р. державним виконавцем Петраш В.В.винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Підставою для її винесення став лист Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації, у якому вказувалося на те, що відповідно до Бюджетного кодексу виключно Законом України про Державний бюджет України затверджуються повноваження на реалізацію у відповідному році державних програм і заходів та здійснення платежів з конкретною метою. Так, показники Закону України про Державний бюджет України на 2009 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України сформовано на підставі чинної нормативно-правової бази та повністю розподілено між головними розпорядниками бюджетних коштів. Витрати, пов"язані із задоволенням судами позовних вимог отримувачів пільг, компенсацій та гарантій, які виникли внаслідок рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007, не враховані в вищезазначеному Законі. Тому вжиття зобов"язань щодо проведення соціальних виплат, надання пільг та компенсацій згідно з цим рішенням можливо лише у разі внесення відповідних змін до закону про Державний бюджет України, які мають передбачати збільшення видаткової частини з одночасним визначенням джерел надходжень до бюджету, за рахунок яких здійснюватимуться ці видатки.

Суд вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірними виходячи з наступного.

Положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з вимогами ч.1, ч.2, ч.5 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.5 даного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 401 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Перелік підстав закінчення виконавчого провадження визначено ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

З оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р. слідує, що підставою для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено п.11 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.76 Закону України "Про виконавче провадження" якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

З системного аналізу вказаної статті слідує, що виконавчий документ повертається державним виконавцем до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ, тільки після застосування до боржника штрафних санкцій та інших заходів, передбачених ст.87 цього Закону. Однак, у постанові від 25.12.2009 р. про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначив, що невиконання боржником рішення суду відбулося з поважних причин, а у ч.3 ст.76 Закону відсутня така обставина як невиконання боржником рішення суду з поважних причин. В ній зазначено лише про дії державного виконавця в разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин. Тому суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що ця норма не підлягає застосуванню у випадку невиконання боржником рішення суду з поважних причин, а тому державний виконавець не мав права повертати виконавчий документ до суду.

Зважаючи на викладене, державним виконавцем була застосована норма Закону (ч.3 ст.76 Закону), яка не підлягає застосуванню в даному випадку, у зв"язку з чим закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставним.

З листа Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації від 25.12.2009 р. № 2-282-3/7, зміст якого було покладено в основу постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р., слідує, що боржник посилається на відсутність відповідних бюджетних асигнувань з Державного бюджету України щодо задоволення судових рішень учасникам війни, учасникам бойових дій та інвалідам війни. Тобто, посилається на наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. В такому випадку державний виконавець відповідно до ст.33 Закону України "Про виконавче провадження" за власною ініціативою або заявою сторін має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання. При цьому виконавче провадження не підлягає закриттю і виконавчий лист до суду не повертається.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р. суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р., оскільки судом визнано неправомірними дії державного виконавця щодо її винесення та відсутність підстав для цього, і це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником або керівником вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника або керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальника відповідного органу державної виконавчої служби.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р. за виконавчим листом № 2а-2669 від 15.10.2009 р., зобов"язання відповідача відновити вказане виконавче провадження підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов"язання відповідача застосувати до боржника (Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації) штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначити новий строк виконання, то в цій частині вони задоволенню не підлягають, оскільки застосування штрафних санкцій відноситься до виключної компетенції державного виконавця і для їх застосування необхідно з"ясовувати питання, пов"язані з причинами невиконання вимог державного виконавця, так як штрафні санкції застосовуються лише у разі невиконання боржником без поважних причин вимог державного виконавця.

Положеннями ст.99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд вважає зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р. направлено на адресу позивача 29.12.2009 р., що підтверджується копією конверта з датою відправлення, а отримано позивачем 11.01.2010 р. у зв"язку з перебуванням за межами м.Херсона.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 100, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із адміністративним позовом.

Визнати дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р. за виконавчим листом № 2а-2669 від 15.10.2009 р. неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2009 р.

Зобов"язати підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області відновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-2669 від 15.10.2009 р.

В частині позовних вимог щодо зобов"язання підрозділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Херсонській області застосувати до боржника (головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації) штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначити новий строк виконання - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 червня 2010 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 2.6.1