Справа № 813/8710/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Київ К/800/34521/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Горбатюка С. А., Кравцова О. В.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю прокурора: Чубенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Дрогобицького міжрайонного прокурора до Стебницької міської ради Львівській області про визнання протиправними дій та скасування рішень, касаційне провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року Дрогобицький міжрайонний прокурор (далі - Прокурор) звернувся до суду з адміністративним позовом до Стебницької міської ради Львівській області з вимогами:

визнати протиправними дії посадових осіб та депутатів Стебницької міської ради при відхиленні подання Дрогобицької міжрайонної прокуратури №10-06/2522-вих13 від 19 вересня 2013 року;

визнати протиправними та скасувати рішення Стебницької міської ради:

1) № 413 від 21 червня 2013 року «Про затвердження технічних документацій та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність» (далі - рішення № 413 від 21 червня 2013 року) - в частині пунктів 2.1.-2.3., 3.1.-3.5.;

2) № 408 від 16 квітня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва» (далі - рішення № 408 від 16 квітня 2013 року);

3) № 427 від 21 червня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва» (далі - рішення № 427 від 21 червня 2013 року);

4) № 435 від 6 вересня 2013 року «Про затвердження технічних документацій та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність» (далі - рішення № 435 від 6 вересня 2013 року) в частині пунктів 2.1., 4.1.-4.9.;

5) № 447 від 6 вересня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» (далі - рішення № 447 від 6 вересня 2013 року) - в частині пунктів 1.2., 1.4., 1.7., 1.11., 1.13., 1.15.-1.18., 1.24.-1.26., 1.29., 1.30.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Прокурор, посилаючись на положення статей 38, 39 Земельного кодексу України, статей 17, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ствердив, що оскаржені рішення прийнято з порушенням вимог містобудівного законодавства, оскільки відповідно до затвердженого генерального плану м. Стебник у місті відсутні земельні ділянки для ведення садівництва. Прийнявши оскаржені рішення Стебницька міська рада, на думку Прокурора, в такий спосіб змінила цільове призначення земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови на землі сільськогосподарського призначення, що є порушенням Генерального плану населеного плану.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 5 лютого 2014 року відмовив у задоволенні позовних вимог Прокурора.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29 травня 2014 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Львівської області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Стебницька міська рада прийняла три рішення стосовно надання жителям м. Стебник дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва, а також два рішення щодо затвердження технічних документацій проектів землеустрою та передачу земельних ділянок власність (зокрема для ведення садівництва), а саме:

1) рішення № 408 від 16 квітня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до якого трьом особам (ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3) надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва;

2) № 413 від 21 червня 2013 року «Про затвердження технічних документацій та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність», за пунктами 2.1.-2.3, 3.1-3.5 якого затверджено матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення садівництва вісьмох осіб (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_8.), яким і передано у власність ці земельні ділянки;

3) № 427 від 21 червня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва», відповідно до якого такий дозвіл надано вісьмом особам (ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16.);

4) № 435 від 6 вересня 2013 року «Про затвердження технічних документацій та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність», відповідно до пунктів 2.1, 4.1 - 4.9 якого десять осіб отримали у власність земельні ділянки для ведення садівництва на території міста (ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_20).

5) № 447 від 6 вересня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до пунктів 1.2, 1.4, 1.7, 1.11, 1.13, 1.15-1.18, 1.24-1.26, 1.29, 1.30 якого шістнадцять осіб отримали дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва (ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34.).

Як встановили суди, на підставі звернення народного депутата України Державна інспекція сільського господарства у Львівській області провела перевірку дотримання законодавства при прийнятті зазначених вище рішень, за результатами якої виявила окремі порушення вимог законодавства (відсутність вказівки у рішеннях на категорію земель, з якої провадиться відведення земельної ділянки, а також неправомірне визначення строку дії рішень в 1 рік). Зазначені порушення відповідач усунув, прийнявши рішення № 456 від 31 жовтня 2013 року «Про внесення змін у рішення № 408, 413, 427 Стебницької міської ради».

Крім того, за зверненням народного депутата України Дрогобицька міжрайонна прокуратура також провела перевірку Стебницької міської ради щодо дотримання законодавства при прийнятті оскаржених рішень, за результатами якої Прокурор вніс відповідачу подання №10-06/2522-вих13 від 19 вересня 2013 року з вимогою вжити невідкладних заходів до усунення порушень вимог земельного законодавства, причин та умов, що їм сприяли та недопущення їх у подальшому, а також скасування вищезазначених пунктів рішень Стебницької міської ради та притягнути до дисциплінарної відповідальності спеціаліста 1 категорії із земельних питань міської ради.

Як з'ясовано у справі, зазначене подання задоволено частково, зокрема за розпорядженням міського голови №130-ОС від 27 вересня 2013 року винесено догану спеціалісту 1 категорії із земельних питань Стебницької міської ради. У решті вимог подання прокурора №10-06/2522-вих13 від 19 вересня 2013 року було відхилено на сесії Стебницької міської ради від 31 жовтня 2013 року.

У зв'язку з цим Прокурор на підставі статті 23 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (чинного станом на дату виникнення спірних відносин) звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржених рішень та окремих їх пунктів не допустив порушень вимог галузевого законодавства (у сфері земельних відносин та містобудування), оскільки земельним законодавством, зокрема, статтями 12, 20, 81, 118, 121, 122, 186, 186-1 Земельного кодексу України, органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо надання земельних ділянок фізичним особам у власність та зміни цільового призначення таких ділянок (за проектами відведення у випадку зміни цільового призначення та за технічною документацією щодо встановлення меж у випадку передачі без зміни цільового призначення). Стосовно надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою (рішення № 408 від 16 квітня 2013 року, рішення № 427 від 21 червня 2013 року, пункти 1.2., 1.4., 1.7., 1.11., 1.13., 1.15.-1.18., 1.24.-1.26., 1.29., 1.30, рішення № 447 від 6 вересня 2013 року), то на думку суду першої інстанції, це є лише початковою стадією підготовки документів, необхідних для розгляду поставленого перед органом місцевого самоврядування питання щодо виділення земельної ділянки. Отримання такого дозволу ще не гарантує заздалегідь позитивного висновку з питання відведення землі, тому передбачати порушення закону щодо надання земельної ділянки у власність (з цільовим призначенням для ведення садівництва) саме на цьому етапі, на думку суду, є передчасним та оціночним судженням.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погодився.

Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. У повній мірі погодитися з такими висновками колегія суддів не може з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт сьомий частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Статтею 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК) передбачено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: <…> одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

За частинами дев'ятою, десятою статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Правову позицію стосовно розгляду справ такої категорії (щодо набуття права власності/користування на земельну ділянку за рішенням органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади) неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 6 жовтня 2015 року (справа № 21-1306а15), від 11 жовтня 2016 року (справа № 816/4340/14). Її суть полягає у тому, що в разі прийняття суб'єктом владних повноважень ненормативного акта, що застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання, а також з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є таке рішення суб'єкта владних повноважень має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Скасування рішення суб'єкта владних повноважень (про розпорядження земельною ділянкою в межах своїх повноважень) не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак обраний спосіб захисту порушених прав (оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про розпорядження земельною ділянкою) не забезпечує їх реального захисту.

Крім того, у постанові від 7 червня 2016 року (справа № 820/3507/15) Верховний Суд України, аналізуючи наведені вище норми законодавства, зазначив про те, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

У підсумку Верховний Суд України дійшов висновку про те, що при прийнятті рішення щодо надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок суб'єкт владних повноважень (орган місцевого самоврядування чи орган державної влади відповідно до їхніх повноважень) реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Таким чином, аналізуючи правозастосовну практику Верхового Суду України щодо розгляду цієї категорії справ можна дійти висновку, що визначальним критерієм для віднесення до цивільної юрисдикції справ про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування або органу державної влади), прийнятого у зв'язку зі зверненням громадянина щодо надання у власність/користування земельної ділянки (із земель комунальної та/або державної власності) є факт виникнення у такої особи речового права на певну земельну ділянку за таким рішенням суб'єкта владних повноважень.

У цій справі предметом оскарження є, зокрема, два рішення Стебницької сільської ради (№ 435 від 6 вересня 2013 року (в частині пунктів 2.1., 4.1.-4.9) та № 413 від 21 червня 2013 року (в частині пунктів 2.1.-2.3, 3.1.-3.5), за якими зазначеним у відповідних пунктах цих рішень фізичним особам (їх перелік наведено вище) затверджено виготовлену технічну документацію та, відповідно, передано безоплатно у власність ці земельні ділянки для ведення садівництва.

Зважаючи на наведені вище положення закону, а також правозастосовну практику Верховного Суду України колегія суддів дійшла висновку, що оскільки внаслідок прийняття оскаржених рішень в осіб виникли речові права на земельні ділянки, спір щодо правомірності набуття права власності на ці земельні ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції.

Стосовно рішень Стебницької сільської ради, за якими фізичним особам надавались дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення садівництва (№ 408 від 16 квітня 2013 року, № 427 від 21 червня 2013 року, № 447 від 6 вересня 2013 року - в частині пунктів 1.2, 1.4, 1.7, 1.11, 1.13, 1.15.-1.18, 1.24-1.26, 1.29, 1.30), то частина з них вже вичерпали свою дію, тому що стосовно окремих осіб, яким надавались такі дозволи, вже прийнято рішення про передання земельних ділянок у власність.

Зокрема, за рішенням № 408 від 16 квітня 2013 року дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок отримали ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Виготовлені цими особами проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджено і передано у власність ці ж земельні ділянки за рішенням № 413 від 21 червня 2013 року (пункти 3.2-3.4).

Крім того, відповідно до рішення № 427 від 21 червня 2013 року дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва, зокрема, отримали ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 (пункти 1.2, 1.3, 1.5-1.8). Виготовлені ними проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджено рішенням № 435 від 6 вересня 2013 року (пункти 4.3-4.8).

З огляду на те, що станом на дату звернення з цим позовом до суду зазначені вище фізичні особи вже набули право власності на земельні ділянки, щодо яких орган місцевого самоврядування перед тим розглядав питання про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо їх відведення, то оскарження таких рішень (про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою (в цій частині) не вплине на права та обов'язки зазначених вище осіб, які вже є власниками цих земельних ділянок.

За правилами частини першої статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведені вище мотиви колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про скасування як протиправних рішень Стебницької міської ради № 435 від 6 вересня 2013 року - в частині пунктів 2.1., 4.1.-4.9, № 413 від 21 червня 2013 року - в частині пунктів 2.1.-2.3, 3.1.-3.5, № 408 від 16 квітня 2013 року, № 427 від 21 червня 2013 року - в частині пунктів 1.2, 1.3, 1.5-1.8 слід закрити, а Прокурору та заступнику прокурора Львівської області (який подав касаційну скаргу) роз'яснити, що спір щодо правомірності набуття зазначеними у вказаних вище пунктах оскаржених рішень особами земельних ділянок має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Стосовно решти позовних вимог (щодо оскарження рішень № 447 від 6 вересня 2013 року, № 427 від 21 червня 2013 року - в частині пунктів 1.1, 1.4), то за встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 157, 167, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Стебницької міської ради № 435 від 6 вересня 2013 року «Про затвердження технічних документацій та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність» - в частині пунктів 2.1, 4.1.-4.9, № 413 від 21 червня 2013 року «Про затвердження технічних документацій та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність» - в частині пунктів 2.1.-2.3, 3.1.-3.5, № 408 від 16 квітня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва», № 427 від 21 червня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва» - в частині пунктів 1.2, 1.3, 1.5-1.8 - скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

О.В. Кравцов