Справа № 815/7204/15
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/7204/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року у справі за позовом приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ПП ВКФ «Мікромегас» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнення в травні 2016 року позовних вимог, просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.12.2015р. № у повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення від 17.12.2015р. № в частині зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування на суму 2 143 475 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних контрагентами-постачальниками ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С» в 2014 році, а висновки перевіряючих щодо протилежного ґрунтуються лише на припущеннях. У ПП ВКФ «Мікромегас» є у наявності всі первинні документи, що підтверджують господарські операції з вказаними підприємствами, використання придбаного товару (керамічна цегла, бетон) узгоджується з основним видом діяльності товариства, який займається будівництвом житлових і нежитлових будівель.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2016р. позов ПП ВКФ «Мікромегас» задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову, якою позов ПП ВКФ «Мікромегас» залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача про ненадання ПП ВКФ «Мікромегас» до перевірки документів, якими б підтверджувався факт перевезення (отримання) товарно-матеріальних цінностей автомобільним або іншим транспортом від постачальників ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С» до покупця ПП ВКФ «Мікромегас». Також, до перевірки не надано первинні документи, підтверджуючі використання придбаного товару у господарській діяльності товариства, зокрема, актів списання матеріалів на виробництво з вказівкою на об'єкти, на яких використані такі матеріали.

Апелянт зазначає, що ненадання цих документів унеможливило встановити походження товарно-матеріальних цінностей та факт їх передачі від постачальників до покупця, що, за висновками податкового органу, свідчить про безтоварність господарських відносин та здійснення між підприємствами дій щодо обміну документами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Предметом спору є податкові повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 17.12.2015р. №, яким ПП ВКФ «Мікромегас» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 640 158 грн. (в т.ч. за основним платежем - 440 105 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 200 053 грн.) та № в частині зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування на суму 2 143 475 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі акту №8832/15-53-22-01/30199632 від 03.12.2015р. про результати документальної планової перевірки ПП ВКФ «Мікромегас» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., яким, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 440 105 грн.; п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік в розмірі 4 449 546 грн.

Зокрема, в акті перевірки №8832/15-53-22-01/30199632 від 03.12.2015р. зазначено про відсутність реально вчинених господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сіббудінвест» (поставка бетону) і ТОВ «УПТК-С» (поставка цегли керамічної та каменю керамічного) та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, не дозволяє ПП ВКФ «Мікромегас» формувати дані податкового обліку щодо визначення податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по зазначених господарських операціях. При цьому, в обґрунтування таких висновків ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області посилається на те, що підприємством до перевірки не надано документів в підтвердження факту перевезення (отримання) товарно-матеріальних цінностей автомобільним або іншим транспортом від постачальників до покупця, а також документів на підтвердження використання придбаних матеріалів у господарській діяльності ПП ВКФ «Мікромегас». У зв'язку з відсутністю у ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С» необхідних умов для проведення відповідної підприємницької діяльності та в силу відсутності обов'язкових первинних документів у ПП ВКФ «Мікромегас», підтверджуючих факт отримання та перевезення вантажу, неможливістю встановлення місцезнаходження ТМЦ в момент їх передачі покупцю, документів про походження товару, податковий орган дійшов висновку, що операції з оприбуткування, приймання-передачі товарів не проводились та, як наслідок, в ході аналізу не виявлено факту передачі товарів від продавця до покупця. Витрати операційної діяльності, в тому числі собівартість придбаних та реалізованих товарів перевіреного періоду ПП ВКФ «Мікромегас» за результатами перевірки зменшено на 2 143 475 грн., а також не визнано права підприємства на формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних постачальниками ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С» на загальну суму ПДВ 440 105 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ПП ВКФ «Мікромегас», дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено заниження позивачем податку на додану вартість в розмірі 440 105 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік в розмірі 2 143 475 грн., яке виникло за наслідками господарських операцій з поставки бетону та цегли керамічної постачальниками ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С». Колегія суддів погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи зі змісту ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Апеляційний суд встановив, що в 2014 році ПП ВКФ «Мікромегас» формувало податковий кредит на підставі податкових накладних виписаних контрагентами ТОВ «Сіббудінвест» на виконання умов договору поставки №7-02 від 03.02.2014 та ТОВ «УПТК-С» на виконання умов договору поставки №У-1403 від 22.01.2014р., а собівартість придбаних товарів віднесло до витрат операційної діяльності відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності надання послуг із з'ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб'єктності сторін господарського договору, можливості реального надання послуг тощо.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Суд першої інстанції встановив, що 03.02.2014р. між ПП ВКФ «Мікромегас», як Покупцем, та ТОВ «Сіббудінвест», як постачальником, укладено договір поставки №7-02, за умовами якого Постачальник зобов'язується передавати у власність покупця бетон, а Покупець - приймати і оплачувати вартість вказаного Товару.

Вказаний договір підписано директорами підприємств, які мали повноваження на укладення угод, їх підписи завірено печатками юридичних осіб.

В підтвердження виконання умов вказаного договору та здійснення розрахунків за ним позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, подорожні листи, паспорти якості.

Транспортування товару здійснювалося силами та за рахунок ПП ВКФ «Мікромегас», що підтверджується наданими позивачем подорожними листами та свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу.

Також, суд першої інстанції встановив, що 22.01.2014р. між ПП ВКФ «Мікромегас», як Замовником, та ТОВ «УПТК-С», як Постачальником, укладено договір поставки №У-1403, за умовами якого Постачальник зобов'язується відвантажити та передати у власність Замовнику окремими партіями продукцію в кількості, асортименті, визначених у письмових заявках замовника, які є невід'ємною частиною договору. Одиницею виміру продукції згідно договору є керамічна цегла ДСТУ БВ.2.7-61-97. Умови відвантаження - DDP м. Одеса згідно ІНКОТЕРМС-2010. Завантаження продукції в транспортний засіб замовника здійснюється силами та засобами постачальника.

Вказаний договір підписано директорами підприємств, які мали повноваження на укладення угод, їх підписи завірено печатками юридичних осіб.

В підтвердження виконання умов вказаного договору та здійснення розрахунків за ним позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, сертифікат якості, паспорти якості.

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, колегія суддів доходить висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. А відтак, вказані документи підтверджують здійснення господарських операцій між ПП ВКФ «Мікромегас» та ТОВ «Сіббудінвест» і ТОВ «УПТК-С». У спірних правовідносинах критерію документальної підтвердженості, встановленому податковим законодавством, відповідають подані первинні документи, оскільки надані платником первинні документи, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг господарських операцій у рамках взаємовідносин із задекларованими контрагентами.

Апелянт посилається на те, що ПП ВКФ «Мікромегас» не надало до перевірки пред'явлені ним до суду докази перевезення придбаного у контрагентів товару, у зв'язку з чим, на підставі ст.44 ПК України, вважається, що такі документи були відсутні у платника податків на час складення податкової звітності. Апеляційний суд критично ставиться до таких доводів ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області з огляду на наступне.

В силу вимог абзацу першого пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Норми податкового законодавства, що регулюють порядок формування витрат та податкового кредиту у податковому обліку платника, не обмежують період подання платником необхідних первинних документів на підтвердження сформованих витрат лише часом проведення податкової перевірки.

Не дає підстави для такого висновку і пункт 44.6 статті 44 ПК України, відповідно до якого у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Наведена норма Кодексу лише визначає статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, та порядок використання цих документів податковим органом у разі їх подання платником до прийняття рішення, однак жодним чином не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки (крім випадків, коли законом прямо передбачено необхідність подання конкретних документів під час перевірки).

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Пункт 198.6 статті 198 ПК України вимагає підтвердження сум податку, попередньо включених до складу податкового кредиту, податковими накладними на момент перевірки.

У разі коли платника податку контролюючим органом, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 ПК).

Тобто, якщо на момент здійснення податкової перевірки у платника податку відсутні податкові накладні, що підтверджують правомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, то судом не може прийматися до уваги їх надання при розгляді справи в суді. Щодо інших документів, то ні ПК України, а ні іншим законодавчим актом не встановлено обмежень щодо надання їх виключно під час проведення податкової перевірки.

Варто зазначити, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., на які посилається апелянт, не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Правила не містять вказівок щодо того, що валові витрати та податковий кредит мають бути підтверджені тільки товарно-транспортними накладними.

Кваліфікуючою ознакою господарської діяльності є розумна економічна причина (ділова мета), тобто причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК). Господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку.

Апеляційний суд встановив, що основним видом діяльності ПП ВКФ «Мікромегас» у перевірений період було будівництво житлових і нежитлових будівель (КВЕД 41.20), на право здійснення якого підприємство 24.09.2012р. отримало ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України серії АД №072496 терміном дії з 24.09.2012р. по 24.09.2017р. Основними видами діяльності його контрагентів ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С» було відповідно виробництво бетонних розчинів та оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, що узгоджується з діяльністю позивача та свідчить про те, що бетон та керамічну цеглу придбано підприємством у вказаних контрагентів саме для використання у будівництві.

В підтвердження використання придбаного у ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С» товару (бетон та керамічна цегла, камінь) в оподатковуваних операціях позивача в межах власної господарської діяльності ПП ВКФ «Мікромегас» надало реєстри надходження будівельних матеріалів та звіти про витрати основних матеріалів в будівництві. Факт отримання позивачем керамічної цегли та бетону від вищевказаних постачальників також підтверджується змістом журналу реєстрації довіреностей ПП ВКФ «Мікромегас».

Таким чином, апеляційний суд знаходить безпідставними доводи ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про відсутність у ПП ВКФ «Мікромегас» доказів перевезення приданого у контрагентів за договорами №7-02 від 03.02.2014р. та №У-1403 від 22.01.2014р. товару та доказів використання придбаного товару в межах господарської діяльності підприємства.

В акті перевірки №8832/15-53-22-01/30199632 від 03.12.2015р. відповідачем зазначено про відсутність у ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С» необхідних умов для проведення відповідної підприємницької діяльності. При цьому, у вказаному акті відсутнє посилання на джерело такої інформації. Більше того, сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

При укладені договорів головним для суб'єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб доставки (виконання) предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація постачальника як суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому відповідач не має права наполягати на отримані додаткової інформації позивачем від його контрагента - постачальника товарів (робіт, послуг).

Судова колегія вважає, що позивачем доведено виконання у 2014 році всіх зобов'язань за договорами поставки №7-02 від 03.02.2014р. та №У-1403 від 22.01.2014р., укладеними з ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С», зокрема, отримано товар, сплачено за нього грошові кошти, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи, а також використання придбаного товару їх у межах власної господарської діяльності. Зазначені обставини апелянтом не спростовано.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби мають викладатися в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. При цьому, в матеріалах справи відсутні і відповідачем не надані докази та факти, які свідчили б про те, що зміст договорів не відповідає дійсним намірам сторін, та що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначених договорів. Зазначені договори спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених ними, та відповідають положенням цивільного, господарського і податкового законодавства. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наявність як у позивача, так і у суб'єктів господарювання, з якими позивач мав господарські відносини, реальної ділової мети, пов'язаної зі здійсненням зазначених господарських операцій і отриманням прибутку (доходу).

Ані актом перевірки, ані іншими матеріалами справи не встановлено жодного порушення саме позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту, яке б позбавляло права на його формування по взаємовідносинах з ТОВ «Сіббудінвест» та ТОВ «УПТК-С». Апелянтом не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами у судовому порядку нікчемними, а також визнання недійними первинних бухгалтерських документів, що підтверджують їх виконання.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 17.12.2015р. № та № в частині зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування на суму 2 143 475 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 ч.5 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 01.03.2017р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.