Справа № 805/5015/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

28 лютого 2017 р. Справа №805/5015/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І.С. за участю секретаря судового засідання Зими М.О., у відкритому судовому засіданні по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, одноразової грошової допомоги, середнього грошового забезпечення за два місяці, компенсації за невикористану відпустку та зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з вимогами про:

- стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року в розмірі 8715, 48 грн.,

- стягнення одноразової грошової допомоги в розмірі 17988,75 грн.,

- стягнення середнього грошового забезпечення за два місяці в розмірі 7995 грн.,

- стягнення компенсації за невикористану відпустку,

- зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення з 06.11.2015 року по день винесення рішення по справі.

Відповідачем заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем встановленого КАС України строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Зокрема, відповідач зазначає, що позивач з наказом про своє звільнення ознайомився 06.11.2015 року. У листопаді-грудні 2015 року позивачу виплачено компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні та грошове забезпечення за період з 25.06.2015 року по 06.11.2015 року. Таким чином, відповідач просив суд залишити дану позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Також суд бере до уваги правову позицію Конституційного Суду України з цього питання, яка викладена у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 по справі № 1-18/2013, де зазначено наступне. При розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи ненарахування роботодавцем спірних виплат.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена Конституційним Судом України у абзаці п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, де мова йде про те, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Тобто, вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав, суд виходить з того, що позивачем заявлені вимоги щодо компенсаційних виплат при звільненні, які входять до структури заробітної плати.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

При цьому, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення належних до виплати сум при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата працівникові таких сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що строк звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивачем не пропущено, з огляду на що клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Донецький адміністративний суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №805/5015/16-а за позовом ОСОБА_1 до Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, одноразової грошової допомоги, середнього грошового забезпечення за два місяці, компенсації за невикористану відпустку та зобов'язання виплатити середнє грошове забезпечення відмовити.

Ухвала окремо не оскаржується, проте заперечення на неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі, за наслідком оскарження рішення по суті.

Копію ухвали направити сторонам.

Суддя Молочна І. С.