Справа № 819/1374/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 р. Справа № 876/314/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 року у справі № 819/1374/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернулося в суд з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування наказу № 1241 від 28.10.2016 про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржуваний наказ вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до критерій які визначені п. 5 розділу IV Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків осіб позивач не може відноситися до субєкта господарювання із високим ступенем ризику, а тому згідно п. 77.2 ст. 77 ПК України планова документальна перевірка в неї повинна проводитись не частіше одного разу на 2 роки. Враховуючи те, що попередня документальна планова перевірка у ФОП ОСОБА_2 проводилась 19.06.2015 за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, то оскаржуваний наказ відповідачем винесено з порушенням п. 77.2 ст. 77 ПК України.

Крім того зазначає, що даний наказ винесений також з порушенням пункту 3 розділу ІІ Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, оскільки даним законом передбачено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Однак, відомостей про те, що КМУ надавав дозвіл Тернопільській ОДПІ на проведення вказаної перевірки ФОП ОСОБА_2 відповідачем не було надано, а також докази того, що наказ прийнятий згідно з рішення суду або згідно з вимогами КПК України відсутні. Крім того, будь-яких заяв позивач до Тернопільської ОДПІ щодо проведення перевірки не подавав та згідно із копією податкової декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_2 за 2015 рік сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності за 2015 рік, становить 7112955,84 грн, тобто менше 20 мільйонів.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Вважає, що в постанові суду першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, неповно з'ясовані обставини справи, що мають значення та порушено матеріальні права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В доводах апеляційної скарги, які аналогічні за своїм змістом доводам позовної заяви, зазначає, що судом першої інстанції зроблено висновок на підставі довідки Тернопільської ОДПІ, що ФОП ОСОБА_3 відноситься до субєктів господарювання із високим ступенем ризику, що не відповідає нормам наказу Міністерства фінансів України від 02.06.2015 № 524, норми якого не проаналізовано. Скаржник вважає, що відповідно до критеріїв, наведених у п. 4 розділу V Порядку відбору до плану-графіка самозайнятих осіб, він відноситься до самозайнятих осіб з середнім ступенем ризику, оскільки не підпадає під жодну ознаку, що характеризує підприємців високого ступеня ризику, а тому відповідно п.77.2. ст.77 ПК України планова документальна перевірка в останнього повинна проводитись не частіше 1 разу на 2 роки. Враховуючи, що попередня планова перевірка проводилась 19.06.2015, винесення оскаржуваного наказу є порушенням п.77.2. ст.77 ПК України. Також вважає оскаржуваний наказ про проведення перевірки таким, що прийнятий всупереч п. 3 розділу II Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIIІ від 28.12.2014.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Таким чином, підставами для визнання актів недійсними, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеної законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт. Крім того, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та законних інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Суди, розглядаючи справи цієї категорії, повинні ураховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону.

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що наказом начальника Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області № 1241 від 28.10.2016 на підставі плану-графіку проведення документальних плановик виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2016 року призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015 по 31.12.2015, тривалістю 10-ть робочих днів з 09.11.2016.

Повідомлення від 28.10.2016 № 000787 про проведення вказаної перевірки та копію наказу про її проведення ФОП ОСОБА_2 отримано 01.11.2016.

Не погоджуючись із вказаним наказом позивач звернувся з позовом у суд.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог, позаяк відповідач при винесенні оскаржуваного наказу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п. 77.1. ст. 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані - графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно п. 77.2. ст. 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

З метою удосконалення організації роботи з формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків відповідно до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України, Міністерством фінансів України прийнято наказ № 524 02.06.2015 «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 за № 751/27196 (далі Порядок № 524).

Відповідно до пункту 4 розділу ІV Порядку № 524 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.08.2016 № 723), до плану-графіка в першу чергу включаються платники податків - самозайняті особи, які мають найбільші ризики несплати до бюджету податків та зборів, обов'язкових платежів.

Підпунктом 1 пункту 5 розділу ІV Порядку № 524 встановлено ряд критеріїв відбору само зайнятих осіб із високим ступенем ризику: перевищення сумою доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 та більше відсотків; перевищення обсягів експортних операцій над задекларованою сумою доходу на 10 та більше відсотків; заниження податкового зобовязання в обсязі, що становить 10 та більше відсотків суми задекларованих податкових зобовязань з податку на додану вартість за календарний рік, та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить 5 та більше відсотків суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість; декларування сум доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування; розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг, становить 30 або більше відсотків задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, повязаних з господарською діяльністю платника податків; наявність розбіжностей між сумою чистого оподатковуваного доходу, відображеною в декларації про майновий стан і доходи, та сумою доходу, зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на 5 та більше відсотків; нарахування та виплата доходів за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 101 (заробітна плата, нарахована (виплачена)) та/або 102 (виплати відповідно до умов цивільно-правового договору), без утримання, перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та/або єдиного внеску; порушення встановлених строків сплати єдиного внеску більше ніж на 365 днів; невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованому доходу або обсягам постачання на 20 та більше відсотків; наявність інформації, що свідчить про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом; загальна сума витрат, відображених у декларації про майновий стан і доходи, становить 75 або більше відсотків суми загального доходу, задекларованого у такій декларації.

Судом встановлено, що згідно даних Інформаційних баз Тернопільської ОДПІ позивач відноситься до субєктів господарювання із високим ступенем ризику за трьома критеріями, які наведені вище підпунктом 1 пункту 5 розділу ІV Порядку № 524, що підтверджено довідкою від 11.11.2016 за № 38156/1084 та копіями виписок з інтегрованих карток по єдиному внеску.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що контролюючий орган не допустив порушень щодо включення позивача до плану - графіка проведення планових документальних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2016 року.

Доводи апелянта в частині того, що винесення оскаржуваного наказу є порушенням п.77.2. ст.77 ПК України, позаяк попередня планова перевірка проводилась 19.06.2015 не заслуговують на увагу.

Що ж стосується покликання позивача на пункт 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється: з 01.01.2015 на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 01.07.2015 на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які. здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених п. 27 підр. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Слід погодитись правовою позицією суду першої інстанції, що наведений пункт не є зміною або доповненням до ПК України, це положення створює цілком самостійну норму, яка поширюється на всі без винятків контролюючі органи. Винятки встановлено лише по відношенню до рівня доходу підприємств, установ та організацій. Тобто, без дозволу Кабінету Міністрів України можна перевірити лише ті субєкти господарювання, у яких дохід за рік, що передував перевірці, перевищив 20 мільйонів гривень або ті які ввозять на митну територію України та/або реалізують підакцизні товари, а також перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Як видно з оскаржуваного наказу, такий винесено на підставі плану-графіку проведення документальних плановик виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2016 року, яким призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015 по 31.12.2015.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положення пункту 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII не поширюється на перевірки з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення податкового законодавства України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскаржуваний наказ відповідача прийнятий правомірно, з дотриманням норм чинного законодавства України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та обєктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку, що відповідач при прийнятті спірного наказу діяв правомірно, а отже прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 року у справі № 819/1374/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді С.П. Нос

ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 28.02.2017р.