Справа № 154/2239/16,2-а/154/42/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 р. № 876/1050/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2016 року у справі №154/2239/16 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області, Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

22.08.2016 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області, Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області, просив, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 12.10.2016, визнати протиправними дії Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області та Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області щодо припинення виплати непрацюючій особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку; зобов'язати відповідача виплатити позивачу з 12.04.2016 щомісячну компенсацію виплату по догляду за ОСОБА_3 до моменту прийняття рішення у справі.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.12.2016 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області щодо припинення виплати ОСОБА_2 компенсаційної виплати непрацюючій особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку та зобов'язано Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області виплатити ОСОБА_2 щомісячну компенсаційну виплату по догляду за ОСОБА_3 з 12 квітня 2016 року і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат; в задоволенні вимог до Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.12.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позивача повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що факт догляду за інвалідом І групи, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду. Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї позивача від 02.02.2015, 23.08.2016, 11.04.2016 та у зв'язку з неможливістю підтвердження факту здійснення постійного догляду безпосередньо самим позивачем (його відсутність під час усіх обстежень) за перестарілою ОСОБА_3 відповідно до пропозиції головного державного соціального інспектора від 11.04.2016 та згідно механізму припинення виплат за надання соціальних послуг, які надаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.1996 №832 та від 29.04.2004 №558, виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення обставин, які впливають на умови їх виплати. Тому, виплата зазначеної допомоги позивачу була припинена, враховуючи черговий акт державного соціального інспектора від 11.04.2016 з 12.04.2016 у зв'язку з постійною відсутністю позивача за місцем проживання престарілої ОСОБА_3 під час обстежень. З метою з'ясування причин постійної відсутності під час обстежень ОСОБА_2 в телефонному режимі позивача було запрошено на засідання комісії з питань соціального захисту населення та призначення житлових субсидій, яке відбулося 15.04.2016, на якому позивач не надав обґрунтованого пояснення щодо вагомих причин своєї відсутності. Тому, комісія прийняла рішення про правомірність припинення компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за престарілим, що досяг 80-річного віку у зв'язку з неможливістю підтвердження догляду за престарілим з 12.04.2016.

Особи, які беруть участь у справі, подали клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі. Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з липня 2014 перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області та одержує компенсацію непрацюючій працездатній особі, що здійснює догляд за престарілою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Довідкою від 01.08.2014 №200 (а.с.9).

Відповідно до Витягу з протоколу комісії з питань соціального захисту населення та призначення житлових субсидій при райдержадміністрації від 15.04.2016 №9 ОСОБА_2 з 12.04.2016 припинено компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, що здійснює догляд за престарілим, що досяг 80-річного віку у зв'язку з неможливістю підтвердження факту постійного догляду за престарілим (а.с.10).

Таке рішення прийнято відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» та на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов проживання, у зв'язку з неможливістю підтвердження факту постійного догляду за престарілим.

Не погоджуючись з рішенням щодо припинення зазначеної виплати, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.8 ст.7 Закону України «Про соціальні послуги» від 19.06.2003 №966-IV фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 затверджено Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги (далі - Порядок №558) відповідно до п.1 якого непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація)

Механізм призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80-річного віку (далі - компенсація) регламентований постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» (далі-Постанова №832), якою встановлено щомісячні компенсаційні виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, а також за престарілим, який досяг 80-річного віку, які призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення та фінансуються органами Пенсійного фонду.

Відповідно до Постанови №832 розроблено Стандарт надання послуги з призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80-річного віку, чинний на час призначення компенсаційної виплати позивачу, розділом VII якого передбачено Перелік підстав для відмови у наданні послуги, а саме: подання встановленого переліку документів не в повному обсязі; виявлення в поданих документах недостовірної інформації; заява подана особою, яка не має права на призначення компенсації.

З метою спрощення надання соціальних виплат через застосування принципу призначення усіх видів соціальної допомоги за однією заявою й підвищення контролю за правильністю призначення та надання усіх видів соціальної допомоги Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 №345 затверджено Інструкцію щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги (далі - Інструкція №345).

Відповідно до п.1.1 Інструкції №345 така визначає порядок оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги в управліннях праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, структурних підрозділах з питань праці та соціального захисту населення виконавчого органу міської, районної у місті ради (далі - Управління), які працюють в умовах як централізованої, так і децентралізованої виплати коштів призначеної соціальної допомоги, пільг та компенсацій (далі - допомога), у тому числі компенсаційна виплата особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 років (постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян»).

Згідно з п.5.1 Інструкції №345 надання соціальної допомоги припиняється та поновлюється у випадках, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, а також згідно із заявою отримувача допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про припинення компенсаційної виплати позивачу прийнято на підставі актів обстежень матеріально-побутових умов проживання від 02.02.2015, 23.03.2016, 11.04.2016.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №43 від 02.02.2015 ОСОБА_2 постійно проживає разом з ОСОБА_3 за якою здійснює нагляд, виконує роботу по господарству, обробляє земельну ділянку, закуповує харчові продукти і ліки, ОСОБА_3 ніяких скарг не має, догляд здійснюється (а.с.15).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №94 від 23.03.2016 догляд за ОСОБА_3 здійснює її онук ОСОБА_2, а саме супроводжує в лікарню, купує ліки, продукти. Скарг по догляду зі сторони престарілих немає (а.с.16).

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №108 від 11.04.2016 ОСОБА_2 на момент обстеження був відсутній (а.с.17).

Водночас, в жодному із вказаних актів не зафіксовано скарг ОСОБА_3, за якою здійснює догляд позивач, не наведено фактів не здійснення чи не належного здійснення такого догляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що ні Постановою №832, ні Стандартом надання послуги з призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80-річного віку, не передбачено «неможливість підтвердження факту постійного догляду за престарілою особою», як підставу для припинення виплати компенсації непрацюючій працездатній особі, що здійснює догляд за престарілою.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що форма Акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, затверджена Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 28.04.2004 № 95 відповідно до пункту 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрі України від 27 грудня 2001 року №1751, пунктів 4, 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250, пунктів 5-1, 6 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848, та пункту 4 Положення про соціального інспектора, а тому висновки такого акта не можуть бути підставою для припинення виплат передбачених іншими нормативно-правовими актами.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що припинення позивачу компенсаційної виплати як непрацюючій особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, є безпідставною.

Оскільки позивач не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.195 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області залишити без задоволення, а постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2016 року у справі №154/2239/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 02.03.2017р.