Справа № 2-а-2225/11
Суддя: Кратко Д. М.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2225/11
Провадження № 2-а/392/18/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Касьян З.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маловисківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Після перегляду справи у Вищому адміністративному суді України 21 грудня 2016 року постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2012 року було скасовано, а справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на тривалий час розгляду справи, зміни у законодавстві Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі було реорганізовано в Маловисківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області.

07 червня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов»язання вчинити дії, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, у зв»язку із зміною найменування відповідача у справі, просить суд:

- поновити процесуальний строк починаючи з 04 серпня 2006 року для звернення до адміністративного суду за захистом процесуальних на перерахунок пенсії, щодо призначення додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та перерахунку пенсії, як інваліду 3 групи інвалідність якої пов»язана з Чорнобильською катастрофою;

- зобов»язати Маловисківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області провести перерахунок та виплату підвищення пенсії ОСОБА_2, як інваліду третьої групи інвалідність якої пов»язана з Чорнобильською катастрофою починаючи з 04 серпня 2006 року при цьому розмір пенсії не повинен бути нижчим 6 (шести) мінімальних пенсій за віком;

- зобов»язати Маловисківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області призначити ОСОБА_2, як інваліду третьої групи інвалідність якої є пов»язаною з Чорнобильською катастрофою, додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров»ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком починаючи з 04 серпня 2006 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 3-ї групи, пенсія повинна бути призначена не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а відповідач виплачує основну та додаткову пенсію в розмірах, які не відповідають діючому законодавству.

Позивач в судове засідання не з»явився, представником позивача була подана заява про розгляд справи у його відсутність, у якій він просить позовні вимоги задовольнити.

Представником відповідача до канцелярії суду були заяви про розгляд справи у його відсутність та подані письмові заперечення на позовну заяву, у яких він просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області і з 11 червня 2003 року отримує державну та додаткову пенсії, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1, інвалід 3-ї групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення і посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 49 Закону № 796 передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюється у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону № 796 в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів першої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком, другої групи - 8 мінімальних пенсій за віком, а для інвалідів третьої групи - не нижчим 6 мінімальних пенсій за віком (редакція норми із змінами, внесеними згідно із Законом України від 17.11.2005 року № 3108-IV).

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону № 796 особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами першої групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі - 100 відсотків мінімальної пенсії за віком, другої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, а особам, які є інвалідами третьої групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком (редакція норми із змінами, внесеними згідно із Законом України від 17.11.2005 року № 3108-IV).

Пунктом 28 Розділу ІІ Закону України № 107-VI від 28 грудня 2007 року „ПроДержавний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 50 та частини третьої і четвертої статті 54 було викладено в нових редакціях, які набули чинності з 01.01.2008 року. Згідно рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначені зміни було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Таким чином, дію статтей 50, 54 Закону №796 було відновлено з 22 травня 2008 року.

На період 2009 та 2010 років зміні до Закону № 796 внесено не було.

До того ж, відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами застосуванню підлягають положення статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Відповідно до статтей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, суд не може застосувати при розгляді справи, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54 Закону.

Крім того, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру та виплати пенсій.

Законом України №231-У від 05 жовтня 2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який набрав чинності з 31 жовтня 2006 року, статтю 67 доповнено частиною третьою такого змісту: «У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму».

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, відповідач зобовязаний нараховувати і виплачувати позивачеві державну та додаткову пенсію відповідно до частини 4 статті 54 та частини 1 статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (у редакції Закону, яка діяла станом на 9 липня 2007 року) по день припинення такого права.

З позовної заяви вбачається, що про порушення свого права позивач дізналася в результаті її звернення до відповідача та отримання відповіді на її звернення, яке містилося у листі відповіда від 04 травня 2011 року № 54/Є-11.

Згідно із частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З огляду на зазначене, позивач мала дізнатись про факт порушення своїх прав після постановлення рішення Конституційним Судом України від 22 травня 2008 року по справі № 10-пр/2008, проте позовна заява на адресу Маловисківського районного суду Кіровоградської області була скерована 07 червня 2011 року.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи обєктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, повязані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачем не надано.

З огляду на викладене, оскільки позивач звернувся з пропущенням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду та враховуючи те, що суд на підставі поданої ним позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовних вимог ОСОБА_2 до Маловисківського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі за період з 04 серпня 2006 року до 04 листопада 2010 року підлягають залишенню без розгляду.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року №К/800/10240/16 по справі №826/26659/15.

На підставі викладеного, керуючись статтями 17, 18, 70, 71, 158 163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про зобов»язання вчинити дії задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов»язання Маловисківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (правонаступника Управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 04 серпня 2006 року по 04 листопада 2010 року залишити без розгляду.

Зобовязати Маловисківське об»єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області провести перерахунок та забезпечити виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у відповідності зі статтями 50 та 54 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто у розмірах не менше 50% мінімальної пенсії за віком додаткову пенсію та 6 мінімальних пенсій за віком основну пенсію з врахуванням розмірів мінімальної пенсії за віком, визначених відповідно до статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з врахуванням раніше проведених виплат за період з 05 листопада 2010 року і по 31 грудня 2010 року та з 1 січня 2011 року по день припинення такого права.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Маловисківський районний суд Кіровоградської області, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.М. Кратко