Справа № П/800/243/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № П/800/243/16 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до члена Вищої ради юстиції Беляневича Вадима Едуардовича, заступника голови Вищої ради юстиції Муравйова Олексія Валентиновича про визнання протиправною та скасування ухвали, визнання протиправними дій і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом, в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати ухвалу Вищої ради юстиції України від 20.01.2016 № 88/0/18-16;

- зобов'язати Вищу ради юстиції України розглянути його заяву від 13.05.2015 про звільнення з посади судді за порушення присяги голови Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 в частині позовних вимог до заступника Голови Вищої ради юстиції Муравйова Олексія Валентиновича та члена Вищої ради юстиції Беляневича Вадима Едуардовича передано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Суд касаційної інстанції мотивував своє рішення тим, що спірні правовідносини щодо прийняття оскаржуваної ухвали виникли не за участю Вищої ради юстиції як колегіального органу, а з її посадовими особами, які є окремими суб'єктами владних повноважень, а тому в цій частині позов має розглядатися Окружним адміністративним судом міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2016 позовну заяву була залишено без руху, оскільки позовні вимоги викладені позивачем безпосередньо до Вищої ради юстиції, у той час як, в якості відповідачів позивач вказує, окрім того, заступника голови Вищої ради юстиції Муравйова О.В. та члена Вищої ради юстиції Беляневича В.Е., позовні вимоги до яких відсутні, що свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам пункту 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вимог зазнаної ухвали, позивачем була подана суду позовна заява у новій редакції (уточнення позовної заяви), в якій він просив:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу, постановлену членом Вищої ради юстиції Беляневичем В.Е. від 20.01.2016 № 88/0/18-16;

- визнати протиправними дії заступника голови Вищої ради юстиції Муравйова О.В. та його рішення від 12.02.2016 № 1912/0/9-16 та скасувати це рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Вищої ради юстиції з заявою від 13.05.2015 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_5. за порушення присяги.

За результатом автоматизованого розподілу, зазначена заява передана на розгляд члену Вищої ради юстиції Беляневичу В.Е.

Перевіривши заяву ОСОБА_2 від 13.05.2015 на прийнятність до розгляду, Беляневичем В.Е. прийняте рішення від 20.01.2016 № 88/0/18-16 про повернення відповідної заяви без розгляду, обґрунтовуючи таке повернення відсутністю у Вищої ради юстиції повноважень щодо вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судді апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5., що належить до компетенції Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Листом від 12.02.2016 № 1912/0/9-16, підписаним заступником голови Вищої ради юстиції Муравйовим О.В., позивача повідомлено про результати розгляду його заяви, а також направлено копію ухвали від 20.01.2016 № 88/0/18-16 та повернуто заяву від 13.05.2015 з додатками.

Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ухвала від 20.01.2016 № 88/0/18-16, яка постановлена членом Вищої ради юстиції Беляневичем В.Е. є правомірною, оскільки дисциплінарне провадження щодо суддів апеляційних судів здійснює Вища кваліфікаційна комісія суддів України, а Вища рада юстиції не мала на це законних повноважень. Також, суд першої інстанції вказує, що лист від 12.02.2016 № 1912/0/9-16 не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із чим підстав для задоволення позову немає.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що член Вищої ради юстиції Беляневич Вадим Едуардович вчинив протиправні дії та прийняв протиправне рішення від 12.02.2016 № 1912/0/9-16, оскільки недобросовісно поставився до спірного питання та не ознайомився з заявою позивача, в свою чергу заступник голови Вищої ради юстиції Муравйов Олексій Валентинович безпідставно і необґрунтовано прийняв рішення, яким залишив його заяву від 13.05.2015 без розгляду та повернув.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Щодо позовних вимог до члена Вищої ради юстиції Беляневича Вадима Едуардовича колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення суддею присяги.

Згідно з частиною 1 статті 131 Конституції України (на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діяла Вища рада юстиції, до відання якої належить:

1) внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад;

2) прийняття рішення стосовно порушення суддями і прокурорами вимог щодо несумісності;

3) здійснення дисциплінарного провадження стосовно суддів Верховного Суду України і суддів вищих спеціалізованих судів та розгляд скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів апеляційних та місцевих судів, а також прокурорів.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (на час виникнення спірних правовідносин) Вища рада юстиції є колегіальним, постійно діючим, незалежним органом, відповідальним за формування незалежного високопрофесійного суддівського корпусу, здатного кваліфіковано, сумлінно та неупереджено здійснювати правосуддя на професійній основі, а також за прийняття рішень стосовно порушень суддями і прокурорами вимог щодо несумісності та у межах своєї компетенції про їх дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (на час виникнення спірних правовідносин) Вища рада юстиції:

1) вносить подання Президенту України про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад;

2) розглядає справи і приймає рішення стосовно порушення суддями і прокурорами вимог щодо несумісності;

3) здійснює дисциплінарне провадження стосовно суддів Верховного Суду України і суддів вищих спеціалізованих судів;

4) розглядає скарги на рішення про притягнення (та про відмову у притягненні) до дисциплінарної відповідальності суддів апеляційних та місцевих судів, а також прокурорів.

Враховуючи, що Вища рада юстиції є колегіальним органом, відповідно, реалізація наданих їй повноважень здійснюється її членами.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4-6 частини 5 статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб'єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.

Провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

За приписами статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частина 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Незалежність судді забезпечується, крім іншого, особливим порядком його призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення (пункт 1 частини 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

На момент виникнення спірних правовідносин, за Законом, органами призначення (обрання) та звільнення суддів з посад, у тому числі за порушення присяги судді, виступали Президент України та Верховна Рада України.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач не вірно обрав Вищу раду юстиції, як суб'єкта для звернення з питанням звільнення з посади судді за порушення присяги, особливо, зважаючи на доводи позивача про відсутність питання дисциплінарної відповідальності судді.

При цьому, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді висновку про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги.

Однак, навіть якщо розглядати спірні правовідносини через призму дисциплінарного провадження відносно судді, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у Вищої ради юстиції повноважень щодо вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судді апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5., виходячи з наступного.

За приписами підпункту а) пункту 1 частини 1 статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження за умисне або внаслідок недбалості, зокрема за незаконну відмову в доступі до правосуддя (у тому числі незаконну відмову в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків або призвело до порушення правил підсудності чи підвідомчості.

Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду звернення з метою встановлення обставин, що можуть бути підставою дисциплінарної відповідальності судді (частина 1 статті 93 Закону).

Право на звернення зі скаргою (заявою) щодо поведінки судді, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність судді, має будь-яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх представників (частина 2 статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернення повертається без розгляду, якщо у зверненні порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, звільнених з посади судді, суддів, провадження щодо яких не підвідомче відповідному органу, що здійснює дисциплінарне провадження, а також суддів, повноваження яких припинено у зв'язку зі смертю.

Згідно зі статтею 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють:

1) Вища кваліфікаційна комісія суддів України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів;

2) Вища рада юстиції - щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України.

Таким чином, враховуючи, що дисциплінарне провадження щодо суддів апеляційних судів здійснює Вища кваліфікаційна комісія суддів України, а Вища рада юстиції не мала на це законних повноважень, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про правомірність ухвали члена Вищої ради юстиції Беляневича Вадима Едуардовича від 20.01.2016 № 88/0/18-16, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог до заступника голови Вищої ради юстиції Муравйова Олексія Валентиновича колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально-правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) та рішень суб'єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов'язки у того суб'єкта, якому вони адресовані.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми права, колегія суддів приходить до висновку, що позивач помилково сприймає лист від 12.02.2016 № 1912/0/9-16, підписаний заступником голови Вищої ради юстиції Муравйовим О.В., рішенням суб'єкта владних повноважень, що може бути предметом оскарження, у зв'язку із тим, що зазначений лист є лише повідомленням позивача про прийняте за результатом розгляду його заяви від 13.05.2015 рішення; супровідним листом, яким позивачу скеровувались певні документи, отже, такий лист не породжує для позивача виникнення будь-яких прав та обов'язків.

Таким чином, лист від 12.02.2016 № 1912/0/9-16 не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а є виключно листом-повідомленням, який лише фіксує певну інформацію для позивача, тобто не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, отже не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, у зв'язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню і в цій частині, що також вірно встановлено судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.