Справа № 220/2054/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Якішина О.М.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року справа №220/2054/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О,, представника відповідача - Громової К.Д., діючою за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 грудня 2016 року у справі № 220/2054/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області про визнання незаконними дій щодо відмови у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2016 року, ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області про:

- визнання дій відповідача по відмові у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини незаконними;

- зобов'язання управління призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини (а.с. 2-5).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2017 року у справі № 243/9797/16-а позов задоволено. Скасовано рішення Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області від 11 жовтня 2016 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 Зобов'язано управління призначити та виплатити ОСОБА_3 державну допомогу при народженні доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (а.с. 36-37).

Не погодившись із судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області подало апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що позивачем порушено дванадцятимісячний термін звернення за спірною допомогою до управління, передбачений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

При цьому, відповідно до вимог ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачені особливості встановлення факту народження або смерті, за встановленням цього факту може звернутись батьки, родичі, їхні представники або іншими представниками до будь-якого суду незалежно від місця проживання заявника.

А ні позивач, а будь-який інший представник дитини не скористались правом звернення у встановлений строк, відтак управління просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 40-42).

Представник відповідача у судовому засідання надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, наполягала на скасуванні постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

02 березня 2016 року від ОСОБА_3 надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставину справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

ОСОБА_3 народила доньку в м. Ялта, АРК, де мешкала до переїзду у с. Роздольне, де позивач зареєстрована.

У зв'язку з тим, що позивач до квітня 2016 року мешкала на тимчасово окупованій території (АРК) факт народження доньки на території України встановила лише 01 червня 2016 року за рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області (а.с. 8).

02 червня 2016 року Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області видано свідоцтво про народження ОСОБА_4 (а.с. 10).

Отже юридичний факт народження дитини був встановлений та зареєстрований в Україні в червні 2016 року.

23 вересня 2016 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області із заявою про виплату допомоги при народженні дитини.

Рішенням Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області від 11 жовтня 2016 року відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини, у зв'язку з відсутністю такого права (а.с. 33).

11 жовтня 2016 року Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області повідомило позивача про відмову у наданні допомоги сім'ям з дітьми у зв'язку з відсутністю права на її отримання (а.с. 6).

З наданого представником відповідача повідомлення без дати вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 п.12 абзац 1 та роз'яснено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с. 23).

Спірним питанням у справі, є правомірність відмови управління у призначенні допомоги при народженні дитини.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Судом апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009року) «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем дійсно пропущений вищезазначений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, однак його пропущено з поважних причин, з огляду на те, що позивач до квітня 2016 року мешкала у АРК,яка була окупована, а після переїзду на підконтрольну Україні територію, встановила факт народження дитини в червні 2016 року, отримала свідоцтво про народження належного зразку та звернулась у межах 12-ти місячного строку з дня його отримання до відповідача за виплатою належної їй допомоги при народженні дитини.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на положення вищезазначеної статті, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо наявності можливості у будь-якого з інших родичів, зокрема батька, встановити факт народження дитини, оскільки позивач разом із дитиною до квітня 2016 року проживала на тимчасово окупованій території.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до положень ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач, у даному випадку, має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 грудня 2016 року у справі № 220/2054/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області про визнання незаконними дій щодо відмови у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 01 березня 2017 року.

Повний текст ухвали виготовлено 06 березня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова