Справа № 592/7952/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2017 р. м. Київ К/800/4235/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Ковпаківського районного суду міста Суми від 12 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Сумській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними рішень від 27.06.2013р. старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Тумки М.В. та начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Молодцова Е.В. про закінчення виконавчих проваджень ВП №34018045 та ВП №34018237 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Ковпаківським районним судом м.Суми 31.07.2012р. у адміністративній справі №1806/2-а-2464/11; визнання незаконними постанов старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Тумки М.В. від 27.06.2013р. про закінчення виконавчих проваджень ВП №34018045 та ВП №34018237 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Ковпаківським районним судом м.Суми 31.07.2012р. у адміністративній справі №1806/2-а-2464/11, затверджених начальником Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Молодцовим Е.В. 27.06.2013р., та скасувати їх.

Постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 12.08.2013р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013р., позов задоволено частково: визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Тумки М.В. та скасовано як незаконні постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №34018045 від 27.06.2012р., ВП №34018237, винесені старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Сумській області Тумкою М.В.; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просило рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 21.03.2011р. у справі №1806/2-а-2464/11, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2012р., визнано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області у проведенні ОСОБА_4 перерахунку пенсії протиправною; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 з 01.12.2010р. відповідно до наданих Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області документів на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2010р. у справі №2-а-2629/1870; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести ОСОБА_4 виплати пенсії за період з 01.12.2009р. по 01.12.2010р. з урахуванням проведених виплат.

На виконання вказаного судового рішення Ковпаківським районним судом м.Суми 31.07.2012р. було видано два виконавчих листи, а Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області відкрито два виконавчих провадження - ВП №34018045 та ВП №34018237.

Головне управління юстиції у Сумській області своїм листом повідомило орган ДВС про те, що ним проведено перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 01.12.2009р. відповідно до поданих Управлінням державного департаменту України з питань виконання покарань документів з урахуванням фактично отриманих коштів, й за результатами проведеного перерахунку розмір пенсії позивача (який до перерахунку становив1273,92грн.) склав 1279,28грн.

26.07.2013р. старшим державним виконавцем Тумкою М.В. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», які були затверджені начальником Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Молодцовим Е.В.

Не погоджуючись з такими діями державного виконавця та начальника органу ДВС, а також винесеними постановами про закінчення виконавчих проваджень, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань й відповідно відсутність коштів не може вважатись поважною причиною невиконання державним органом своїх зобов'язань; крім того, суди вказали на неподання відповідачем доказів відсутності коштів на відповідному рахунку Державного казначейства й ту обставину, що він не скористався своїм передбаченим нормами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) правом звернутись до суду з заявою (поданням) про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, що, в свою чергу, свідчить про передчасність винесених ним постанов.

Колегія ж суддів Вищого адміністративного суду України вказує на таке.

Як передбачено ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п.3 ч.1 ст.163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf."Дюлоранс проти Франції", п.34553/97, п.33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп.32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.23 та п.25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006р. вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Проте, задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Тумки М.В. й скасовуючи як незаконні винесені останнім постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №34018045 від 27.06.2012р., ВП №34018237 від 27.06.2012р., суд першої інстанції не навів в своєму рішенні будь-яких мотивів, за яких він прийшов до висновку про відмову в задоволенні решти позовних вимог (щодо протиправності дій начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Молодцова Е.В. по затвердженню вказаних постанов), й вказаний недолік судом апеляційної інстанції усунутий не був (незважаючи на те, що ОСОБА_4 й в запереченнях на апеляційну скаргу звертав на це увагу суду).

Водночас, рішення судів містять суперечливі висновки щодо неподання відповідачем доказів відсутності на відповідному рахунку Державного казначейства коштів, передбачених на проведення виплат за судовими рішеннями та щодо того, що реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Разом з тим, поза увагою суду апеляційної інстанції залишились посилання органу Пенсійного фонду України, наведені останнім в апеляційній скарзі, щодо відсутності у нього обов'язку з проведення позивачеві виплати коштів, оскільки нарахована йому за наслідками проведеного на виконання постанови Ковпаківського районного суду м.Суми від 21.03.2011р. у справі №1806/2-а-2464/11 перерахунку сума є меншою, ніж отримувана ним у спірний період індексація пенсії, в підтвердження чого третьою особою було подано суду певні документи й, зокрема, адресований начальнику Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Молодцову Е.В. лист від 07.09.2012р. №9485/04-18-02, в якому Управління повідомляло про виконання вищевказаної постанови Ковпаківського районного суду м.Суми й будь-які посилання на відсутність бюджетного фінансування для проведення позивачеві виплат в цьому листі відсутні.

Крім того, суди прийшли до помилкового висновку про передчасність винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов в зв'язку з нереалізацією ним свого передбаченого КАС України права звернутись до суду з заявою (поданням) про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, оскільки в постановах від 27.06.2013р. державним виконавцем зазначено про його звернення до Ковпаківського районного суду м.Суми з відповідними поданнями, в задоволенні яких, в свою чергу, суд відмовив.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного суду міста Суми від 12 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.