Справа № 608/1325/16-а, 2а-608/7020/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Справа № 876/10320/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду у Тернопільської області з позовом до управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області про скасування наказу № 62-к від 13 липня 2016 року, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди .

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог і просила скасувати наказ управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області № 62-п від 13 липня 2016 року про звільнення її з посади провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення цього управління. Просила поновити її на посаді провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області з 13 липня 2016 року, а також стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13 липня 2016 року на день ухвалення рішення суду - включно, та 5000 гривень моральної шкоди за порушення її трудових прав.

29 листопада 2016 року позивач подала суду клопотання про уточнення позовних вимог в частині стягнення суми коштів за час вимушеного прогулу і вказала суму стягнення 15953 гривні 42 копійки.

Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області від 13 липня 2016 року № 62-к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення з роботи 14 серпня 2016 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України як незаконний. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області з 13 липня 2016 року. Стягнуто з управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 липня 2016 року по 29 листопада 2016 року в сумі 15953 гривні 42 копійки та 1000 гривень моральної шкоди. Стягнуто з управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області 551 гривню 20 копійок судового збору. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та в частині виплати середнього заробітку за один місяць в сумі 2116 гривень 27 копійок.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про неправомірність наказу про звільнення позивача з посади. Так 12.08.2015 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на час перебування основного працівника у соціальній відпустці згідно ст.ст. 17, 18 Закону України «Про відпустки». З цим наказом вона була ознайомлена під особистий підпис і зауважень до нього не мала. З позивачем було укладено строковий трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін згідно п. 2 ст. 23 КЗпП України. Конкретна дата закінчення трудового договору визначена наказами управління, прийнятими на підставі заяв основного працівника. Твердження про звільнення ОСОБА_1 з роботи в період її непрацездатності не відповідає дійсності, адже 13.07.2016 року о 8:00 годині була на своєму робочому місці, про що свідчить власноручно написана заява від 13.07.2016 року про надання їй основної щорічної відпустки і був виданий відповідний наказ від 13.07.2016 року № 46, з яким цього дня під розписку була особисто ознайомлена позивач. Оскільки ОСОБА_1 згідно наказу перебувала у відпустці з 14.07.2016 року по 12.08.2016 року, а 13, 14 серпня 2016 року були вихідними днями, управління видало другий наказ від 13.07.2016 року № 62-к «Про звільнення ОСОБА_1.», в якому зазначається дата фактичного звільнення, а саме 14 серпня 2016 року - останній день строкового договору. Із цим наказом позивач також ознайомлена 13.07.2016 року. Крім того, вона особисто обійшла з обхідним листком всіх посадових осіб. Таким чином фактичне звільнення позивача відбулось в останній день строкового договору та відповідно поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Звільнення відбулось з дотриманням чиннного законодавства. Жодних підстав для поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди немає. Отже, оскаржувана постанова суду є незаконною і підлягає скасування з прийняттям нової - про відмову в позові.

ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції правильно вирішив публічно-правовий спір з урахуванням всіх встановлених обставин і правильно застосував норми чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №63-к від 12 серпня 2015 року управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації була призначена на посаду провідного спеціаліста відділу обслуговування пільгових категорій населення на час перебування основного працівника у соціальній відпустці, як така, що успішно склала іспити з присвоєнням 15 рангу державного службовця із 12 серпня 2015 року, та прийняттям Присяги державного службовця 12 серпня 2015 року.

У заяві про призначення на посаду від 12 серпня 2015 року ОСОБА_1 також вказала, що просить прийняти її на вищевказану посаду на час перебування основного працівника ОСОБА_2 у соціальній відпустці.

Згідно наказу управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації від 5 жовтня 2015 року № 85-к було надано ОСОБА_3, провідному спеціалісту відділу обслуговування пільгових категорій населення, соціальну відпустку догляду за дитиною до досягнення нею однорічного віку з 5 жовтня 2015 року до 14 серпня 2016 року відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки».

Отже, з ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір, який діяв до 14 серпня 2016 року.

13 липня 2016 року наказом № 46-від «Про відпустку ОСОБА_1.» позивачу було надано основну щорічну відпустку за період роботи з 12.08.2015 року по 14.08.2016 року, тривалістю 30 календарних днів, з 14 липня 2016 року по 12 серпня 2016 року, відповідно до ст. 57 Закону України «Про державну службу».

13 липня 2016 року відповідачем було винесено наказ № 62-к, яким вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення з роботи 14 серпня 2016 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 Кодексу Законів про працю України.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність цього наказу з таких підстав.

Класифікація трудових договорів за критерієм строків, на які вони укладаються, та виокремлення строкового трудового договору визначається статтею 23 КЗпП України.

Так, цією нормою встановлено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Характерною ознакою, що відрізняє правове становище таких працівників, є те, що після закінчення обумовленого строку, працівник підлягає звільненню без його заяви за наказом власника (суб'єкта владних повноважень) відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Наказ про звільнення видається в останній день дії строкового договору або до цього із зазначенням дати звільнення, що обумовлена строком трудового договору. В будь-якому випадку днем звільнення є останній день роботи, що визначений трудовим договором, і законодавство не встановлює обов'язку власника або уповноваженого ним органу попереджати працівника про майбутнє звільнення у зв'язку із закінченням строку договору. У разі неприпинення такого договору в зазначений строк він вважається продовженим на невизначений строк.

Отже, наказ начальника управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації № 62 від 13 липня 2016 року про звільнення позивача з посади у зв'язку з закінченням строкового трудового договору з 14 серпня 2016 року - дня закінчення соціальної відпустки основного працівник згідно наказу відповідає вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що загальне правило щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності встановлене ст. 40 КЗпП і стосується лише випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Часткове врегулювання цього питання знайшло своє відображення у листі Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності «Щодо деяких питань соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» № 05-31-1137 від 06.08.2004 р. (далі - «Лист»). Відповідно до п. 3 абз. 2 Листа у разі, якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового трудового, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП видається наказ про його звільнення, але допомога по тимчасовій втраті працездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Виходячи з вищезазначеного, перебування працівника на лікарняному у зв'язку з хворобою на момент закінчення строку дії строкового трудового договору не є підставою для продовження трудових відносин, а лише спричиняє зобов'язання роботодавця перед працівником щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності протягом перших п'яти днів хвороби.

Отже, зазначені обмеження щодо звільнення працівника під час хвороби застосовуються виключно у разі припинення трудових відносин з працівником з ініціативи роботодавця. Натомість, звільнення працівника у зв'язку з закінченням строку строкового трудового договору не є ініціативою роботодавця, а є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуваний наказ про звільнення позивача з посади є законним і підстав для його скасування немає, а отже відсутні і підстави для поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки судом не було встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача неправомірними діями чи рішенням відповідача, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про - відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області задовольнити.

Постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 02 березня 2017 року.