Справа № 201/193/17
Суддя: Наумова О. С.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/193/17
Провадження № 2-а/201/52/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря Гоц Г.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тригуба Ігоря Григоровича про скасування постанови серії ЕАА № 045080 від 29.12.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до інспектора роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тригуба Ігоря Григоровича про скасування постанови серії ЕАА № 045080 від 29.12.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.12.2016 інспектором винесено оскаржувану постанову, згідно із якою 29.12.2016 у м. Дніпро на вул. Ярослава Мудрого, 68 водій ОСОБА_1 не виконав вимоги знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено» та проїхав перехрестя вул. Ярослава Мудрого і вул. Пастера без зупинки, чим порушив п. 33 Правил дорожнього руху «Дорожні знаки».

Вважає, що постанова не відповідає обставинам справи, є незаконною, оскільки на підтвердження вчинення правопорушення інспектором поліції, всупереч нормам ст.ст. 251, 252 КУпАП не надано жодного доказу правопорушення, не об'єктивно, не всебічно розглянута справа, а також протиправно розглянута безпосередньо на місці зупинки. При цьому позивач вказував на відсутність порушення правил дорожнього руху, незгоду з відомостями, зазначеними в постанові, про відсутність свідків, які могли б підтвердити факт вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначає, що намагався скористатися правом на ознайомлення з доказами по справі, але на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, яка була надана інспектором Тригуб І.Г. неможливо ідентифікувати державний номер транспортного засобу, марку та модель авто, що не дає змогу переконатися у тому, що правопорушення скоєно саме позивачем.

Крім того, на думку позивача, не можливо встановити факт вчинення правопорушення, оскільки зйомка на відеокамеру велась з великої відстані, авто поліції знаходилось поза зоною видимості, що суперечить п. 12.3.3. Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС 27.03.2009 № 111. Інспектор знаходився від перехрестя на досить великій відстані приблизно 150-200 метрів та не міг оцінити ситуацію, достовірно та неупереджено встановити події, щодо проїзду перехрестя значною кількістю транспортних засобів одночасно.

До того ж правопорушення зафіксовано не в автоматичному режимі, а доказ його вчинення надано за допомогою автоматичного приладу. Зазначає, що відповідно до п.19.2. Наказу міністерства внутрішніх справ 27.03.2009 № 111, яким затверджено Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув. На його прохання інспектор відмовився надати документи на прилад, який демонстрував, що викликає сумнів у його характеристиках та законності використання інспектором поліції.

Звертає увагу на те, що свідків правопорушення немає. На відео взагалі не видно моменту здійснення ймовірного правопорушення та наявності самого дорожнього знаку, вимоги якого порушив позивач. Він рухався у щільному потоці інших транспортних засобів, з дотриманням правил дорожнього руху та перетинав перехрестя, у дозволеному напрямку з виконанням вимог ПДР, з наданням переваги транспортним засобам, що рухались дорогою, яку він перетинав, як то передбачено ПДР. Але не звертаючи уваги на ці пояснення, не дослідивши обставини справи, не довівши належним чином суті порушення та не звернувши увагу на прохання перенести розгляд справи для можливості скористатися правовою допомогою, інспектор виніс постанову на місці.

Тим самим вважає, що інспектор суб'єктивно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, порушивши процедуру розгляду справи, не прийнявши до уваги вимоги ст. 276 КУпАП, відповідно до якої справа розглядається за місцем вчинення правопорушення або за місцем обліку транспортного засобу чи за місцем проживання порушника та ніяк не на дворі, у зимову погоду, у безпосередній близькості до проїжджої частини та без об'єктивного та всестороннього вивчення матеріалів справи, без надання оцінки та врахування моїх пояснень, без залучення свідків, які б могли підтвердити факт вчинення правопорушення.

Інспектор безпідставно зупинив транспортний засіб, намагався роз'яснювати його права, але жодних зрозумілих дій стосовно об'єктивного розгляду справи не здійснив. Своїми незаконними діями безпідставно затримав його на 30 хвилин.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 9, 251, 252, 276 КУпАП, ст.ст. 69, 71 КАС України, просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач - інспектор поліції Тригуб І.Г. в судове засіданні не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав відеозапис з фіксацією правопорушення та письмові заперечення на позов, в яких відзначив, що під час патрулювання 29.12.2016 ним був помічений автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, д/н НОМЕР_2, який не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимоги знаку 2.2 Розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. А саме, у м. Дніпрі на вулиці Ярослава Мудрого, біля будинку № 68, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», проїхавши перехрестя вул. Ярослава Мудрого та вул. Пастера, не зупинившись на вимогу даного дорожнього знаку.

Правилами дорожнього руху забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Дорожній знак 2.2 - це знак пріоритету. Він встановлює черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. Цей знак може встановлюватися перед залізничним переїздом, який не охороняється, а також перед такими, які не обладнані світлофорною сигналізацією, в тому випадку, коли водій, який перебуває на відстані видимості дороги, бачить проїзд, що перебуває на відстані не більше 50 м від переїзду. Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком. Введення в опис знака вимоги дати дорогу акцентує увагу водіїв на небезпеку даного місця на дорозі й необхідності суворого виконання вимог Правил.

Кожний має право розраховувати на те, що й інші учасники чітко виконують Правила. Дія учасників дорожнього руху не повинна створювати перешкоду для руху інших учасників. Даний знак вимагає дати дорогу та акцентує увагу водіїв на небезпеку даного місця на дорозі й необхідності суворого виконання вимог Правил дорожнього руху.

За кермом знаходився позивач - ОСОБА_1, який передав документи для перевірки інспектору патрульної поліції.

Згідно із ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із п. 2 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, порушення вимог дорожніх знаків, вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн.

Зазначає, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування, судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема , необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Що стосується винесення постанови та розгляду справи поліцейськім на місці вчинення правопорушення, зазначає, що постановою Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 по справі № 203/2730/16-а були роз'яснені аспекти законності розглядання поліцейським справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5- рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08.08.2015, тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення, набрав чинності Закон України № 596-VІІІ від 14.07.2015, яким внесені зміни до КУпАП. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП).

Наведеним вище Законом внесені зміни і до статті 258 КУпАП, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Даним Законом законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

З вищенаведеного випливає, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08.08.2015 наділені Законом № 596-VІІІ від 14.07.2015 правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Стаття 33 КУпАП, встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, та всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача.

Весь час у інспектора працювала нагрудна відеокамера, яка фіксувала весь процес оформлення адміністративного правопорушення. Було зафіксоване саме правопорушення, яке в подальшому було пред'явлене позивачу для огляду в процесі розгляду справи. При цьому інспектор знаходився на достатній відстані для того, щоб належним чином оцінити ситуацію та достовірно встановити подію та склад адміністративного правопорушення. З відеозапису вбачається, що позивачем не було прийнято відповідних дій для повної зупинки свого автомобілю перед знаком 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено».

Водію ОСОБА_1 було роз'яснено положення ст. 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. На постанові є підпис про отримання її копії.

Враховуючи викладене, посилаючись вказані норми КУпАП, ст.ст. 49, 71 КАС України, просив відмовити у позові.

Вислухавши в судовому засіданні позивача, вивчивши позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Як вбачається зі спірної постанови, 29.12.2016 позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки HYUNDAI ACCENT, д/н НОМЕР_2, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», а саме, у м. Дніпрі на вулиці Ярослава Мудрого, біля будинку № 68, проїхав перехрестя вул. Ярослава Мудрого та вул. Пастера, не зупинившись на вимогу вказаного даного дорожнього знаку, чим порушив п. 33 Правил (а.с. 18).

Згідно із п. 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».

Дорожній знак 2.2 віднесений до знаків пріоритету, який встановлює черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Згідно із п. 1.3., 1.4. ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Позивач в судовому засіданні наполягав, що він не порушував вимог знаку 2.2., оскільки можливо інспектором не зафіксована зупинка його автомобілю при виїзді на перехрестя, так як відеоспостереження велося лише щодо певної ділянки дорожнього руху, а він міг зупинитися до того, як його зафіксувала відеокамера.

В судовому засіданні був оглянутий відеозапис із нагрудної камери інспектора DM 4677, з якого видно що автомобіль HYUNDAI ACCENT, д/н НОМЕР_2, дійсно не зупинився перед перехрестям. При цьому позивач в судовому засіданні не заперечував, що на даному автомобілю рухався саме він. В подальшому на відео видно, що даний автомобіль був зупинений, за-за його керма вийшов позивач ОСОБА_1, що останнім не заперечувалося.

На відеозапису також зафіксоване спілкування інспектора із водієм автомобіля HYUNDAI ACCENT, д/н НОМЕР_2, ОСОБА_1 після правопорушення, в ході якого інспектором був пред'явлений позивачу відеозапис для огляду, роз'яснено суть правопорушення, в чому воно полягає, які норми Правил дорожнього руху були порушені.

Також інспектор роз'яснив підстави розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки розгляд даних справ про адміністративні правопорушення, які зафіксовані не в автоматичному режимі, віднесено до компетенції Національної поліції України.

Інспектор почав роз'яснювати права правопорушнику, на що останній повідомив, що його права йому відомі, роз'яснювати їх не слід. При цьому водій ОСОБА_1 пояснював, що вважав, що він призупинився, пропонував обмежитися щодо нього лише попередженням, оскільки він не скоїв грубого правопорушення і поспішав в суд.

Між тим на оглянутому судом відео чітко видно корпус автомобіля HYUNDAI ACCENT, д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який дійсно не зупинився перед перехрестям.

На питання суду, чи зупинявся позивач перед знаком, позивач чітко не відповів, пояснивши, це тим, що він можливо й зупинявся за вантажним автомобілем, який закривав його автомобіль він обзору камерою інспектора, але інспектор це не зафільмував.

Відтак суд не приймає доводи позивача про те, що він можливо зупинився в іншому місці, до того, як його зафіксувала камера поліцейського, оскільки доказів на підтвердження цього він не надав, про свідків, про які б могли це підтвердити ані під час винесення оскаржуваної постанови, ані в судовому засіданні не заявляв.

Суд також не приймає доводи позивача, про те, що на відео не видно, правила якого саме знаку він порушив, оскільки не видно самого знаку. Так, при розглядів справи позивач не заперечував наявність знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», а при спілкування з інспектором пояснював, що він призупинився, що на його думку може вважатися зупинкою, що вказує на погодження позивача з дорожньою обстановкою, в якій він перебував. До того ж на відео чітко видно, що інші автомобілі, які рухаються у тому ж напрямку, що й автомобіль позивача, зупиняються перед перехрестям - до знаку.

Стосовно доводів позивача про те, що справа розглянута упереджено інспектором поліції, на що вказує відхилення його клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, розгляд її на місці, є суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із п. 2. Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із п. 5 Розділу ІІІ даної Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема питання чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З 08.08.2015, тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015, яким внесені зміни до КУпАП. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП).

Наведеним вище Законом внесені зміни і до статті 258 КУпАП, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Даним Законом законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

З вищенаведеного випливає, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08.08.2015 наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення.

Суд не приймає зауваження позивача про те, що відеозапис із нагрудної камери інспектора поліції не може бути доказом правопорушення, виходячи з такого.

Дійсно, підпунктом 19.2. п.19 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009 № 111, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2009 за № 576/16592, яким затверджена Інструкція з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, працівники підрозділів ДПС, яким видані технічні засоби та прилади, персонально відповідають за їх цілісність та працездатність. Забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані, не сертифіковані в Україні у разі якщо вони підлягають сертифікації відповідно до чинного законодавства та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув, а також передавати такі прилади для користування безпосередньо на маршруті патрулювання без здійснення контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

Пунктом 7.6. даної Інструкції передбачено право працівників підрозділів ДПС використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення та фіксації порушень ПДР. Отримані фактичні дані направляти за належністю чи використовувати при складанні адміністративних матеріалів.

А підпунктом 19.1. п. 19 Інструкції визначено порядок застосування спеціальних технічних засобів та приладів. Так, технічні засоби для визначення швидкості руху, фіксації

порушень ПДР, складові частини системи відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків, прилади для виявлення підробок у документах застосовуються згідно з інструкціями про порядок їх використання.

Згідно із п.п. 15.1.5. п. 15.1. п. 15 Інструкції працівники підрозділів ДПС при порушенні учасником дорожнього руху вимог ПДР можуть використовувати спеціальні технічні засоби (у тому числі засоби тест-контролю), дозволені до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, на місці зупинки транспортного засобу для огляду водіїв, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння.

Згідно із п.п. 27.8. п. 27 Інструкції під час несення служби працівник підрозділу ДПС відповідно до норм чинного законодавства може застосовувати необхідні технічні засоби та технічні прилади для виявлення відповідного правопорушення.

Водночас, окремим пунктом 27.9. п. 27 Інструкції передбачено, що з метою запобігання конфліктним ситуаціям, об'єктивного розгляду справ, а також як допоміжний засіб для попередження протиправних дій та розкриття правопорушень допускається

використання фото-, кінозйомки, відеозапису та звукозаписувальної техніки, а під час оформлення матеріалів ДТП воно є обов'язковим.

Отже, у розумінні даної Інструкції технічними засобами і приладами є ті засоби і прилади, які використовуються для фіксації порушень ПДР, і які повинні обов'язково проходити сертифікацію відповідно до чинного законодавства, метрологічну повірку або мають свідоцтво про таку повірку (якщо це вимірювальна техніка), передаватися для користування безпосередньо на маршруті патрулювання із здійсненням контролю командиром підрозділу результатів роботи приладу за зміну.

В той же час статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII передбачено застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

З наведеної норми випливає, що нагрудна відеокамера поліцейського є частиною його форменого одягу, є засобом лише фото- і кінозйомки, відеозапису, і не є технічним засобом або приладом у розумінні норм вищевказаної Інструкції, а тому не підлягає сертифікації, метрологічній повірці, переданню іншому поліцейському. А відтак, відеозапис може бути використаний судом у якості доказу, який підтверджує факт фіксації правопорушення.

В силу ст.ст. 245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Винесення постанови, тим саме притягнення до відповідальності на підставі двох суперечливих доказах (протокол та пояснення особи), є необ'єктивним розглядом справи та відтак незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Відповідно до вимог процесуального закону, докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно із ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку відповідачем не було надано суду належних та достатніх доказів вчинення позивачем правопорушення і, відповідно правомірності винесення спірної постанови.

Частиною 6 ст.71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів, що доводять вчинення позивачем правопорушення, а тому не можна погодитися із його доводами, що такі докази відсутні.

Відповідно до ст. 288 КУпАП та Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 23.01.2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом про судовий збір. Тому судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 289 КУпАП, ст.ст. 70-71, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Тригуба Ігоря Григоровича про скасування постанови серії ЕАА № 045080 від 29.12.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22 лютого 2017 року. Постанова у повному обсязі cкладена 27 лютого 2017 року.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.С. Наумова