Справа № 489/473/17
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/473/17
Номер провадження 2-а/489/145/17
Постанова

Іменем України

01 березня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - відповідач або УПФУ) про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі-відповідач або УПФУ), в якому просили визнати зобов'язати відповідача перерахувати та поновити виплату пенсії за віком позивачам як непрацюючим пенсіонерам із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством, починаючи з 07.10.2009.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що позивачі проживали в Центральному районі м. Миколаєва. На даний час проживають на території держави Ізраїль. 18.02.2016 позивачами через свого представника було подано до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва заяву про перерахунок та виплату пенсій, на що їм було повідомлено, що заява про поновлення пенсії подається за місцем проживання (реєстрації). Позивачі стверджують, що такі висновки Управління є хибними.

Ухвалою суду від 30.01.2017 роз'єднано в самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії та вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії.

01.03.2017 до суду від відповідача надійшли заперечення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в п. 1. позовної заяви просив розглядати справу без участі позивачів та представника.

Представник відповідача позову не визнала, надала письмові заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 проживала на території України, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Позивач проживає за адресою: Держава Ізраїль, АДРЕСА_1 та документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 04.09.2002. Як вбачається з копії посвідчення позивач перебувала на обліку як пенсіонер за віком.

31.01.2016 позивач видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси, зокрема по всім питанням в управліннях Пенсійного фонду України з питань призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержанні пенсії.

18.02.2016 позивачем через свого представника було подано до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва заяву про перерахунок та поновлення пенсії.

25.02.2016 УПФУ було надано відповідь на вказану заяву, зазначено, що для розгляду питання поновлення та виплати пенсії необхідно подати заяву, яку надати особисто або через законного представника за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2016 позивач вдруге через свого представника ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про поновлення та виплату пенсій.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Вказаний закон не містить обмежень на подачу заяви про поновлення пенсії представником пенсіонера - заявника.

Оскільки, право на пенсію включає: право на призначення, право на перерахунок та право на поновлення, та за своєю правовою природою право на призначення пенсії і його реалізація є більш широким поняттям ніж поновлення виплати пенсії, та враховуючи, що законодавство не містить прямих обмежень щодо можливості представництва у вказаних правовідносинах, суд приходить до висновку, що заява про поновлення пенсії може подаватися представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно зі ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачується тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втрачають чинність з 7 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Таким чином, позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Такої позиції притримується Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 25.06.2015 (К/800/18966/15).

Суд зазначає, що відповідачем не було прийнято рішення про відмову від поновлення пенсії позивачу. Лист №37-А-01 від 25.02.2016 не встановлює будь-яких зобов'язань та не змінює права позивача на пенсійне забезпечення, вказаний лист не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, а є відповіддю на звернення представника позивача з роз'ясненням.

Проте листом від 25.02.2016 №37-А-01 відповідачем фактично висловлено відмову по суті звернення.

З дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року, у відповідача виникли підстави для поновлення виплат пенсії громадянам України, які проживають за її межами.

Разом з тим, наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії і не винесення рішення про відмову не позбавляє позивача можливості захисту свого права. Отже, враховуючи прийняття Рішення № 25-рп/2009 та не відновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак, і розпочався строк звернення до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До даних правовідносин слід застосувати положення статті 99 КАС України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року справи № 21-5440а15, № 21-5653а15.

Враховуючи, що позовну заяву було подано 20.10.2016 (згідно відбитку штампу суду), суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання пенсії за період з 07.10.2009 року по 19.04.2016 включно.

Крім того позивач просив суд зобов'язати відповідача перерахувати та поновити пенсію за віком позивачу із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Положеннями статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачена індексація та перерахунок пенсій у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу.

Фактично законодавцем у вище зазначеній нормі визначено питання "осучаснення" пенсії та закріплено механізм здійснення перерахунку пенсії.

Таким чином, позивач має право на перерахунок його пенсії відповідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України, суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов"язати Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва поновити та здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства з 20 квітня 2016 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 судовий збір 551,2 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв