Справа № 127/2785/17
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/2785/17
Провадження № 2-а/127/275/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
Іменем України
01 березня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Прокопчук А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 29 березня 1993 року працював на посаді судді, заступника голови Староміського районного суду м. Вінниці, а з 13 серпня 2009 року суддею Апеляційного суду Вінницької області. На підставі наказу голови Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року позивача було вивільнено зі складу суддів Апеляційного суду Вінницької області, у звязку з поданням заяви про відставку. Стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 30 років 11 місяців 18 днів, з яких: 7 років 6 місяців 4 дні час роботи на прокурорських посадах прокуратури м. Вінниці та військової прокуратури в/ч А 34135.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо призначення довічного грошового утримання. Так, позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% грошового утримання судді з 15.09.2016 року, тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (23 роки 5 місяців 16 днів). В зв?язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням зарахувати йому до стажу судді час роботи на прокурорських посадах та призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%, однак йому було відмовлено посилаючись на те, що постанова КМУ від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність, на підставі постанови КМУ від 01.12.2010 року № 1097.

Дану відмову позивач вважає протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом та просить:

- визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці протиправними в частині встановлення йому щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу його роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1985р. по 29.03.1993 р., що становить 7 років 6 місяців 4 дні;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 15 вересня 2016 року перерахунок його довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- стягнути з відповідача на його користь 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі отримав, подавши у визначений законом строк заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не визнає та вважає їх безпідставними та необґрунтованими з підстав того, що позивачу було призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як судді у відставці, з 14.06.2016 року. Загальний стаж становить 37 років 01 місяць 26 днів, в тому числі 23 р. 05 міс. 16 дн. стаж роботи на посаді судді. Тривалість стажу роботи на посаді відповідає розміру пенсії у розрахунку 86% від розміру грошового утримання працюючого судді. Зарахування періоду роботи на посаді прокурора до стажу роботи на посаді судді немає правових підстав, оскільки постанова КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове отримання суддів» втратила чинність на підставі ПКМ від 01.12.2010 року № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів КМУ». Таким чином, ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання саме у розмірі 86% від грошового утримання працюючого судді, а підстав для призначення довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати немає правових підстав. Так, згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, який набув чинності з 30.09.2016 року, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітрахних судів України державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного адміністративного позову.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи суд вбачає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має військовий квиток ВЧ № НОМЕР_1 , виданий 29.05.1985 року. З відомостей даного квитка вбачається, що позивач з 10.09.1986р. по 11.11.1988 р. працював слідчим в слідчому відділі (а.с. 10).

На час виходу у відставку позивачу було 55 років.

З відміток, зроблених в трудовій книжці позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 01.08.1985 року по 01.09.1986 року працював слідчим прокуратури Старпоміського району м. Вінниці; з 10.09.1986 року по 11.11.1988 року працював на військовій службі; з 26.12.1988 року по 29.03.1993 рік працював старшим помічником прокурора (а.с. 9).

Згідно постанови Верховної Ради України № 1512-VIII від 08.09.2016 року позивача було вивільнено зі складу суддів апеляційного суду Вінницької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу в.о. голови апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 р. №73/2-07к, ОСОБА_1 було виведено зі штату суддів апеляційного суду Вінницької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 12).

Згідно подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.09.2016 року, стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 30 років 11 місяців 18 днів (а.с. 13).

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого апеляційним судом Вінницької області 16.09.2016р., судом встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 станом на 14.09.2016 року становить 30 р. 11 міс. 18 дн., з яких:

-1 р. 01 міс. 0 дн. на посаді слідчого прокуратури Старпоміського району м. Вінниці (з 01.08.1985р. по 01.09.1986р.);

-2 р. 02 міс. 01 дн. військова служба (з 10.09.1986 р. по 11.11.1988р.);

-4 р. 03 міс. 03 дн. на посаді старшого помічника прокурора (з 26.12.1988 р. по 29.03.1993р.);

-16 р. 04 міс. 13 дн. на посаді судді Староміського районного суду м. Вінниці (з 29.03.1993р. по 12.08.2009 р.);

-7 р. 01 міс. 01 дн. на посаді судді апеляційного суду Вінницької області (з 13.08.2009р. по 14.09.2016р.) (а.с. 11).

Відповідно до довідки голови апеляційного суду Вінницької області від 02.12.2016 року № 5-28/131/2016 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд вбачає, що заробітна плата позивача, яка враховуєються при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складає 31 680,00 грн., в тому числі оклад - 17 600,00 грн., надбавка за таємність - 10% - 1760,00 грн. та надбавка за вислугу років за стаж роботи понад 30 років 70% - 12 320,00 грн. (а.с. 16).

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 19/С-2 від 01.02.2017 року, позивачу з 15 вересня 2016 року було призначено щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та змінами, викладеними у листі Пенсійного фонду України від 23.06.2016 року № 20847/02-10 та згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016. Для врахування періоду роботи на посаді прокурора позивачу до стажу роботи на посаді судді немає правових підстав, оскільки Постанова КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі ПКМ від 01.12.2010 року № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України». Загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 37 років 01 місяць 26 днів, в тому числі на посаді судді 23 роки 05 місяців 16 днів, що складає 86 % від заробітної плати (а.с. 14-15).

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає, що позивачу було відмовлено в зарахувані до стажу роботи судді періодів роботи на прокурорських та слідчих посадах.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду роботи з 01.08.1985 року по 29.03.1993 року, та як наслідок призначення позивачу довічного утримання у меншову розмірі, ні ж встановлено законом.

Статтею 126 Основного Закону визначено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Згідно п. 8 ч. 4, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на час звільнення та призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, у Рішенні від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначив, що незалежність суддів є невід?ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Таким чином, за змістом ст. 126 Конституції України положення ч.3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв`язку з ч. 8 ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» необхідно розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Дана норма неодноразово підтверджувалася і іншими рішеннями Конституційного Суду України від 18.06.2007р. та від 24.06.2009р., якими забороняється при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них, скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, в тому числі заходи їх правового захисту та матеріальне і соціальне забезпечення, що є невідємною складовою незалежності суду.

Саттею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Частиною 2 вищевказаної статті Закону, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, чинної до 31.07.2010р., до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже, оскільки на момент обрання ОСОБА_1 суддею Староміського районного суду м. Вінниці (29.03.1993р.) та на момент набрання чинності Закону № 2453-VI була чинною норма частини 2 статті 43 Закону № 2862-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих, то з урахуванням пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, період роботи позивача з 01.08.1985 року по 01.09.1986 року на посаді слідчого прокуратури Староміського району м. Вінниці, з 10.09.1986 року по 11.11.1988 року на військовій службі та з 26.12.1988 року по 29.03.1993 року старшого помічника прокурора, підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.
При цьому, положеннями частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку), було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Таким чином, на час звільнення позивача у відставку чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Проте, згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Разом з тим, суд критично ставиться до посилання представника відповідача на Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, який набув чинності з 30.09.2016 року, оскільки позивач був звільнений з посади судді апеляційного суду Вінницької області 14 вересня 2016 року, тобто до набрання чинності даним Законом.

Так, Конституційний Суд України в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз`яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

В свою чергу, Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що зміни в законодавстві, які обмежують позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих, не можуть бути застосовані до позивача.

Крім того, у статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п`ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням стажу роботи на посаді слідчого, прокурора, складає 30 років 11 місяців 18 днів (23 роки 5 місяців 16 днів - стаж роботи судді + 7 років 6 місяців 4 дні - стаж роботи слідчим та прокурором = 30 років 11 місяців 18 днів), то враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, щомісячне довічне утримання ОСОБА_1 має становити 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (80% - за стаж роботи 30 років + по 2% за кожен рік роботи понад 20 років, але не більше 90%).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах помічника прокурора та прокурора.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України у місті Вінниці.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 58, 126 Конституції України, ст. 43 Закону України «Про статус суддів», ст.ст. 131, 135, 141, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 2, 4, 6-11, 14, 69, 71, 86, 94, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_1 роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на прокурорських посадах з 01.08.1985р. по 29.03.1993 р., що становить 7 років 6 місяців 4 дні.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 15 вересня 2016 року перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністратвиного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: