Справа № 2а/2370/8822/11
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2017 р. м. Київ К/9991/37804/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Пасічник С.С.,

Загороднього А.Ф.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про скасування рішення про видворення іноземця,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - УМВС України в Черкаській області) про скасування рішення про видворення з України з забороною в'їзду в державу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що таке рішення відповідачем прийнято неправомірно та безпідставно, оскільки злочин чи адміністративний проступок він не вчиняв, до відповідальності не притягувався, а тому підстави для прийняття рішення про видворення передбачені статтею 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні. Крім того, він є громадянином України, в українському консульстві перебуває його паспорт громадянина України, а тому законодавчі акти щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства в Україні на нього не поширюються.

Посилаючись на наведені обставини, просив визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 21 листопада 2011 року № 357/2011 про видворення з України з забороною йому в'їзду в державу.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та ухвалити нове про задоволення позову.

З огляду на те, що особи, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з'явилися, суд, на підставі положень пункту 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), здійснює касаційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що громадян Ізраїлю ОСОБА_4 прибув на територію України 22 вересня 2009 року через контрольно-пропускний пункт «Бориспіль», що підтверджується штампом перетину кордону у його паспорті, надано в'їзну візу для перебування в Україні строком з 22 вересня 2009 року по 22 березня 2010 року.

До України позивач прибув за запрошенням родичів, з 22 вересня 2009 року проживає в Україні без реєстрації, про перебіг строку візи був обізнаний, однак не виїхав з України у зв'язку вирішенням спірних питань щодо квартири в місті Черкаси, в якій він проживає. В Україні не працює і не навчається, допомагає батьку у веденні бізнесу, офіційно не працевлаштований, проживає за кошти батька та від тимчасових робіт.

21 листопада 2011 року відділом з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області прийнято рішення № 357/2011 про видворення з України з забороною в'їзду в державу терміном один рік. Відповідно до даного рішення 17 листопада 2011 року у ході проведення перевірки додержання правил в житловому секторі на території Придніпровського району міста Черкаси був затриманий громадянин Ізраїлю ОСОБА_4 та притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення правил перебування іноземців в Україні (проживав без реєстрації з 22 грудня 2009 року на території Черкаської області). Враховуючи те, що своїми діями позивач грубо порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Правила в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України та транзитного проїзду через її територію, не має підстав для подальшого проживання в державі і законних джерел існування, його перебування в Україні суперечить інтересам охорони громадського порядку, а тому він підлягає видворенню з України з забороною в'їзду в Україну терміном на 1 рік, про що проставлено відповідний штамп в його паспорті.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з Україну визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на іншій законній підставі, вважаються такими, що тимчасово перебувають в Україні. Вони зобов'язані в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, зареєструвати свої паспортні документи і виїхати з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців» постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 затверджено Правила в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію.

Пунктом 17 Правил передбачено, що в'їзд в Україну та виїзд з України не дозволяється на підставах, установлених статтями 25 і 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та статтею 8 Закону України «Про прикордонний контроль». У разі наявності підстав, передбачених частиною другою статті 25 зазначеного Закону, у паспортному документі іноземця та особи без громадянства службовими особами Державної прикордонної служби або органів внутрішніх справ ставиться штамп «Заборонено в'їзд в Україну терміном на ...». Цей термін встановлюється органом внутрішніх справ, Служби безпеки або Державної прикордонної служби залежно від обставин і характеру правопорушення від шести місяців до п'яти років. Якщо ці підстави продовжують існувати, термін може бути продовжено зазначеним органом. У таких випадках іноземці та особи без громадянства передаються представникам прикордонних органів суміжних держав або видворяються за межі України у порядку, встановленому цими Правилами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішення відповідача в частині заборони в'їзду в Україну строком на один рік є законним.

Проте зазначений висновок судів є передчасним, оскільки суди дійшли його з порушенням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного і всебічного з'ясування цих обставин, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, і вичерпано всі можливості щодо збирання й оцінки доказів.

За перевіркою матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з адміністративним позовом та під час розгляду справи вказував на законність підстав проживання на території України та набуття громадянства України, що підтверджується його паспортом громадянина України.

Однак, суди під час розгляду справи вказані обставини не перевірили, а обмежились лише посиланням про їх безпідставність, оскільки документ, що підтверджує громадянство України позивачем надано не було.

Відтак, суди попередніх інстанцій відмовляючи в задоволенні позову, не з'ясували правомірність поширення на позивача дії Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням порушень, допущених судами при розгляді цього спору, всі ухвалені ними судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 222, 227, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

С.С. Пасічник

А.Ф. Загородній