Справа № 802/1620/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1620/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Наталія Володимирівна Суддя-доповідач: Білоус О.В.

01 березня 2017 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, УМВС у Вінницькій області про визнання протиправними дії, скасування наказу, зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та до УВМС у Вінницькій області про визнання протиправними дій, скасування наказу, зобов'язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку.

Водночас позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року було відкрито провадження у даній справі та визначено, що клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом буде вирішено у судовому засіданні.

В свою чергу, відповідачами була подана заява про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав пропущення позивачем без поважних причин строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року клопотання відповідачів було задоволено частково, а позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду в частині вимог про скасування наказу УМВС у Вінницькій області від 06.11.2015 року №164 о/с та визнання неправомірними дій ГУ НП у Вінницькій області щодо відмови у прийнятті на службу до поліції, викладену в листі від 09.12.2015 року.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

До початку судового засідання позивачем надіслано на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду заяву про відкладення розгляду даної справи в зв'язку з зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів, розглянувши вказану заяву позивача, і з огляду на те, що останнім не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження наведених у вказаній заяві обставин, дійшла висновку про відмову в її задоволенні.

Відповідач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду даної справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Реалізація права на судовий захист невід'ємно пов'язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Строки для процесуальних галузей права є однією з основоположних правових категорій, оскільки існування і розвиток процесуальних прав та обов'язків нерозривно пов'язані із плином часу, є однією з істотних характеристик виникнення, зміни та припинення відносин. Наявність визначеного строку є неодмінною умовою для належної реалізації прав, виконання зобов'язань, а також захисту прав та інтересів осіб.

Основним нормативним актом, який установлює строк звернення до суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, є Кодекс адміністративного судочинства України.

Питання строків звернення до суду врегульовано статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, із змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Важливо визначитись, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В контексті наведеної норми слід враховувати принцип, коли особа дізналася або повинна була дізнатися не про наявність певних обставин, а усвідомила про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Потім необхідно зважити, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше. Якщо мала - тоді для відліку строку на звернення береться до уваги саме цей момент.

Отже, поняття права на позов - елемент суб'єктивного права і характеризує його стан у разі порушення, коли воно здатне до відновлення. Строк захисту права особи застосовується в разі, якщо це порушене право оспорюється чи не визнається.

Як вбачається з матеріалів справи, одна з вимог позивача стосувалась скасування наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 06.11.2015 року № 164 о/с, копію якого отримано ним у саме 06.11.2015 року, що підтверджується його власноручним підписом на розписці про отримання витягу з наказу від 06.11.2015 року № 164 о/с.

В даному випадку, початок перебігу строку звернення до суду із позовом про скасування наказу УМВС України у Вінницькій області від 06.11.2015 року №164 о/с, обчислюється з 06.11.2016 року, тобто з дня, коли позивач отримав витяг з вищевказаного наказу.

Натомість, з адміністративним позовом, який, окрім іншого, стосувався питання скасування наказу УМВС у Вінницькій області від 06.11.2015 року №164 о/с та визнання неправомірними дій ГУ НП у Вінницькій області щодо відмови у прийнятті на службу до поліції, позивач звернувся лише 10.10.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Вінницького окружного адміністративного суду, тобто поза межами встановленого КАС України місячного строку звернення до суду.

Також, позивачем було заявлено вимогу про визнання неправомірними дії ГУНП у Вінницькій області щодо відмови у прийнятті його на службу, що викладено у листі від 09.12.2015 року за №2/К-11.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що в судовому засіданні позивач надав пояснення, з яких вбачається, що відповідь Управління кадрового забезпечення ГУ Національної поліції у Вінницькій області від 09.12.2015 року за №2/К-11 отримана ним в грудні 2015 року, і в обгрунтуваннях апеляційної скарги апелянтом не заперечувалось.

На переконання судової колегії вказане свідчить про пропущення позивачем місячного строку звернення до суду із зазначеною вимогою про визнання неправомірними дій ГУНП у Вінницькій області щодо відмови у прийнятті на службу ОСОБА_2, що викладено у листі від 09.12.2015 року за №2/К-11

Також, обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач пояснив, що отримавши відповідь начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 09.12.2015 року № 2/К-11, він в подальшому неоднарозово усно звертався до Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з метою вирішення питання про прийняття його на службу до поліції.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати спроби скаржника вирішити питання стосовно власного працевлаштування в усному порядку достатньою підставою для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки в даному випадку позивач не був також позбавлений можливості скористатись наданим йому правом судового захисту власних інтересів.

В даному випадку, судова колегія звертає увагу і на той факт, що скаржником не надано доказів об'єктивної неможливості звернутися до суду з відповідною позовною заявою, відразу ж після отримання відповіді 09.12.2015 року.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що в ході розгляду справи судом першої інстанції були достовірно встановлені факти як вчасного ознайомлення позивача з оспорюваним в межах даної справи наказом УМВС України у Вінницькій області від 06.11.2015 року №164 о/с, так і невчинення ним жодних дій після отримання відповіді від відповідача від 09.12.2015 року про неможливість вирішення питання щодо працевлаштування до органів поліції.

Також необхідно зазначити, що як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і доводах апеляційної скарги позивач сам вказує на те, що він в усному порядку намагався вирішити питання про своє працевлаштування, що додатково свідчить про те, що позивач знав про порушення своїх прав, але в силу суб'єктивних чинників не скористався наданим йому чинним законодавством права на їх захист.

Відповідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Положення наведених вище норм права свідчать про те, що у позивача не існувало жодних об'єктивних перешкод для реалізації наданого йому права на звернення до суду.

Відповідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що початок перебігу строку звернення до суду починається або з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав, або з моменту, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Наведене свідчить про те, що чинне законодавство пов'язує початок перебігу строку на звернення до суду із моментом, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення своїх прав та не ставить його в залежність від того, яким саме чином така особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Необхідно зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів із викладенням підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлення строку для звернення до суду щодо оскарження наказу УМВС у Вінницькій області від 06.11.2015 року №164 о/с та визнання неправомірними дій ГУНП у Вінницькій області щодо відмови у прийнятті на службу ОСОБА_2, що викладено у листі від 09.12.2015 року за №2/К-11, встановленого ст. 99 КАС України

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.