Справа № 604/13/17
Суддя: Сташків Н. Б.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/13/17
Провадження № 2-а/604/6/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого Сташківа Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську Тернопільської області в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 патрульної поліції м. Тернополя, Інспектора поліції батальйону патрульної поліції ОСОБА_2 патрульної поліції м. Тернополя про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 патрульної поліції м. Тернополя, Інспектора поліції батальйону патрульної поліції ОСОБА_2 патрульної поліції м. Тернополя про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що 27 грудня 2016 року близько 01:00 год. по вул. Н.Яремчука у м. Тернополі інспектор Карашівський Я.Я. здійснив зупинку належного йому транспортного засобу та звинуватив у тому, що він не мав із собою документів, що дають право керування транспортним засобом, а також те, що він керує автомобілем у стані алкогольного спяніння. Під час проходження огляду на стан спяніння та підтвердження відсутності алкоголю у його крові інспектор виніс постанову постанову серії АР № 587412 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 та ч.2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає до скасування, виходячи із того, що в порушення вимог ст. 258 КУпАП інспектор не склав протокол про вчинення ним адмінпорушення, а відразу виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, розглянув справу не за місцем його вчинення, а у приміщенні Тернопільського обласного наркологічного диспансеру, позбавив його можливості скористатись його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також порушив вимоги щодо процедури розгляду справи визначений ст. ст. 278-279 КУпАП, зокрема у той час, коли він проходив медичне обстеження, інспектор, знаходячись у коридорі медичної установи, виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішенні клопотання, а також не досліджувались докази, у звязку з чим просить постанову від 27 грудня 2016 року скасувати як незаконну.

В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце судового розгляду справи не зявився, хоча подав суду клопотання, у якому просить справу розглядати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник відповідача та інспектор поліції батальйону патрульної поліції УПП м. Тернополя, будучи належним чином повідомленими про день, час дату розгляду справи в судове засідання не зявились, однак представник Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Тернополі подали заперечення, у яких заявлені позивачем позовні вимоги не визнають, позаяк вважають, що відповідно до вимог ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих у автоматичному режимі. Протоколи не складаються і у інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформляється на місці вчинення правопорушення, а тому посилання позивача на те, що працівник поліції зобовязаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення у разі оспорення самого факту є безпідставним. Крім того є безпідставним і посилання на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, яким визначено поняття розгляду справ «за місцем вчинення правопорушення», яким визначає адміністративно-територіальну одиницю на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, а не за місце знаходженням конкретного органу поліції, як на це посилається позивач. Крім того позивача по справі було ознайомлено з правом, порядком та строками оскарження постанови, а також розяснено положення ст. ст. 307, 308 КУпАП, та розяснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в порядку ст. 268 КУпАП, а тому вважають, що поліцейським при складанні адміністративних матеріалів на позивача, дотримано вимог чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Враховуючи те, що від позивача та представника відповідача поступили заяви у яких вони виклали свої доводи, а також клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає, що справу слід вирішити у відсутності сторін в порядку письмового провадження (ч.4 ст. 122 КАСУ) за наявними у справі матеріалами.

Суд, ознайомившись із позовними вимогами позивача та доповненнями до них, доводами представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх повній сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань :

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 18 КАС України, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як убачається із постанови серії АР №587412 від 27 грудня 2016 року складеного інспектором роти № 1 батальйону УПП м. Тернополя, ОСОБА_1 27 грудня 2016 року близько 01.10 год., керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry» н.з. ВО 8535 ВВ по вул. Н.Яремчука у м. Тернополі, не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а при перевірці документів у водія відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги ч.1 ст. 126 та ч.2 ст. 122 КпАП України у звязку з чим накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам передбаченим ст.ст. 283, 284 КпАП України. Зокрема у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів на які послався правопорушник чи висловлення останніх доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

На підставі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Представником відповідача в якості доказу на підтвердження доведеності факту вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 122, та ч.1 ст. 126 КпАП України надано відео - диск із фіксацію вказаних правопорушень.

З оглянутого відео диску вбачається, що поліцейським 27 грудня 2016 року близько 01.10 год. зупинений транспортний засіб марки «Toyota Camry» н.з. ВО 8535 ВВ по вул. Н.Яремчука у м. Тернополі під керуванням позивача ОСОБА_1 за те, що він не увімкнув покажчик повороту при зміні напрямку руху. ОСОБА_1 не заперечив даний факт і вказав на можливість порушення ним ПДР. У подальшому, при перевірці документів поліцейським було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом із простроченим тимчасовим посвідченням взамін вилученого. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що за вчинення ним ДТП у м. Києві йому було видане тимчасове посвідчення до розгляду його справи по суті у суді, однак враховуючи те, що матеріали адміністративного провадження передавались за місцем його проживання у сел. Підволочиськ, тому після судового засідання його ще не встигли видати. Про те, що із тимчасовим посвідченням має право їздити лише 3 місяці його про це ніхто не повідомляв і сам на місці зупинки запропонував працівникам поліції передати керування належного йому транспортного засобу колезі, котрий перебував поруч із ним. У подальшому працівник поліції, не пояснюючи водію ознак алкогольного чи наркотичного спяніння запропонували пройти тест, який виявився негативним.

На підтвердження викладеного судом встановлено, що 09 грудня 2016 року Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області, котра набрала законної сили 20 грудня 2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень, які стягнуто в дохід держави.

Згідно п. б ) п. 9.2 ПДР України, водій перед перестроюванням, поворотом або розворотом, повинен подати сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Згідно п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, приходжу до переконання про наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, а також порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Разом із тим, відповідно до вимог ст.. 280 КпАП України, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак в порушення вищевказаної норми закону інспектор батальйону УПП м. Тернополя не у повній мірі зясував дані обставини, дав їх належну оцінку та передчасно виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за що наклав грошове стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Зокрема інспектором при накладенні стягнення не взято до уваги той факт, що ОСОБА_3 визнав вину у вчиненому правопорушенні, вибачався за вчинене, не враховано будь-яких обставин, що помякшують чи обтяжують відповідальність особи, безпосередньо його пояснення, не враховано також того, що ОСОБА_1 з метою припинення правопорушення запропонував перед поліцейським передати кермо своєму товаришеві, не досліджено характеризуючих даних особи, а у своїх запереченнях звертають увагу, що ОСОБА_1 притягався до правопорушення чотири рази, що не відповідає дійсності, оскільки згідно поданого ними ж витягу з бази даних «Армрор», на останнього складено три протоколи, однак і вказане не свідчить про те, що особа була притягнута до відповідальності, оскільки доказом цього лише слугує постанова суду, яка набрала законної сили, які до матеріалів справи не долучено, не зясовано його матеріальний стан, стан здоровя та можливість сплати штрафу, осіб, що перебувають на його утриманні, чи було заподіяно його діями майнову шкоду, якщо так то кому саме, а також інших обставин, котрі б послужили підставою для ухвалення справедливого та законного рішення при вирішенні питання про накладення адмінстягнення.

Разом із тим у відповідності до вимог ст. 280 КпАП України суд бере до уваги особу правопорушника, його вік, характер вчиненого правопорушення, те, що воно не посягає на громадський порядок, власність, права чи свободи громадян, те що в судовому засіданні не здобуто, а представниками поліції ненадано будь-яких доказів, що порушені порушником ОСОБА_1 вимоги Закону потягли чи могли потягнути негативні наслідки, те що дане порушення не могло бути субєктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди, враховуючи також його майновий стан, осіб, даних особу порушника, вважаю, що скоєне ОСОБА_1 правопорушення є малозначним, а тому його слід звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, що повністю відповідатиме вимогам ст. 22 КпАП України.

Разом із тим суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він оспорював сам факт правопорушення як і суму накладеного грошового стягнення, тому працівник поліції мав би скласти протокол, а справу розглянути за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, а не на місці зупинки транспортного засобу, оскільки вказане спростовується матеріалами адміністративної справи, вимогами ч.4 ст. 258 КпАП України, яка чітко надає право виносити постанови на місці вчинення правопорушення, а також рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, яким визначено поняття розгляду справ «за місцем вчинення правопорушення», та визначає адміністративно-територіальну одиницю на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, а не місце знаходженням конкретного органу поліції, тому вказані доводи позивача суд до уваги не бере.

Згідно ч.1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та скасовує постанову і закриває справу змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За вказаних та встановлених у судовому засіданні обставин суд вважає, що постанову серії АР № 587412, від 27 грудня 2016 року винесену інспектором патрульної поліції батальйону УПП м. Тернополя про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід скасувати, адміністративну справу відносно нього закрити, обмежившись усним зауваженням.

Також суд звертає увагу на дотримання працівниками поліції процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності у відповідності до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується, оскільки факт розяснення правопорушнику його прав та обовязків, надання достатньо часу до підготовки свого захисту під час розгляду справи та інші обставини на які посилається позивач та порушення які на його думку були допущені працівниками поліції, не доведені та не спростовані у судовому засіданні, оскільки розгляд справи проводився в порядку письмового провадження (ч.4 ст. 122 КАСУ) за наявними у справі доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 9, 10, 11, 69, 71, 112, 158, 159, 160, 171, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 22, 251, 258, 268, 277, 279, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 587412, від 27 грудня 2016 року винесену інспектором патрульної поліції батальйону УПП м. Тернополя про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити, звільнивши його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з моменту її проголошення.

Суддя підпис

Копія вірна

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_5