Справа № 826/23604/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС про визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкових вимог, рішень про опис майна у податкову заставу, зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» (надалі – позивач, ТОВ «Страдіваріус Україна») з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі також – відповідач 1, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 07.12.2015, просило:

1) визнати неправомірними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у зарахуванні авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 (два мільйони двісті вісімдесят тисяч) гривень, сплаченого ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ«Страдіваріус Україна»;

5) визнати нечинним рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.05.2015 №1477/26-59-23-01-14 про опис майна у податкову заставу, надіслане ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачу;

7) визнати нечинним рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.10.2015 №2922/26-59-25-01-14 про опис майна у податкову заставу, надіслане ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачу;

8) зобов'язати ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 (два мільйони двісті вісімдесят тисяч) гривень, сплачений ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна» починаючи з серпня 2014 року та здійснити відповідне корегування даних у картці особового рахунку ТОВ «Страдіваріус Україна»;

В подальшому, у зв’язку із включенням позивача до Реєстру великих платників податків на 2016 рік та який взятий на облік до контролюючого органу, що здійснює податкове супроводження великих платників податків, позивачем подано до суду клопотання про залучення другого відповідача - Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

В судовому засіданні, призначеному на 21.01.2016, судом залучено до участі у справу в якості другого відповідача - Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Разом з тим, у зв’язку з перейменуванням Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №247 на Офіс великих платників податків ДФС (далі по тексту також - відповідач 2), позивачем подано заяву до суду 19.09.2016, в якій з урахуванням перейменування зазначеного відповідача, виклав позовні вимоги в наступній редакції:

1) визнати неправомірними дії ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у зарахуванні авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 (два мільйони двісті вісімдесят тисяч) гривень, сплаченого ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна»;

5) визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.05.2015 №1477/26-59-23-01-14 про опис майна у податкову заставу, надіслане ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачу;

7) визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.10.2015 №2922/26-59-25-01-14 про опис майна у податкову заставу, надіслане ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві позивачу;

8) зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС зарахувати авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 (два мільйони двісті вісімдесят тисяч) гривень, сплачений ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна» починаючи з серпня 2014 року та здійснити відповідне корегування даних у картці особового рахунку ТОВ «Страдіваріус Україна»;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2013 року позивач здійснив виплату дивідендів на користь учасника товариства і при цьому сплатило до державного бюджету авансові внески з податку на прибуток при виплаті дивідендів. Оскільки у позивача утворилась переплата з податку на прибуток, останній просив зарахувати сплачені суми авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у рахунок сплати щомісячних авансових внесків з цього податку, однак контролюючий орган відмовили у такому зарахуванні. Таким чином, позивач просив суд визнати такі дії неправомірними, скасувати протиправні, на його думку, оскаржувані рішення і зобов’язати відповідачів здійснити вказане зарахування.

Під час розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, в обґрунтування заперечень проти позову зазначили, що відповідач 1 правомірно відмовив у зменшенні авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів, оскільки зменшення відбувається виключно за підсумками звітного періоду. Законодавством не передбачений механізм коригування (зменшення) суми щомісячних авансових внесків за рахунок авансових внесків, сплачених при виплаті дивідендів.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Виходячи з положень частини 6 статті 128 КАС України, судом ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Страдіваріус Україна» є платником податків на прибуток підприємств на загальних підставах та з 2013 року сплачує щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств.

У вересні 2013 року ТОВ «Страдіваріус Україна» здійснило виплату дивідендів на користь свого учасника товариства та сплатило авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів на загальну суму 2 280 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2013 №2345.

ТОВ «Страдіваріус Україна» звернулося до відповідача 1 із заявою від 17.09.2013 № 17.09.13/01, в якій просило зарахувати авансові внески з податку на прибуток, сплачені до бюджету при виплаті дивідендів, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток.

Листом від 08.10.2013 № 4085/10/26-59-20-04-28 відповідачем 1 відмовило у зменшенні авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів, оскільки зменшення нарахованих зобов’язань з податку на прибуток на суму авансового внеску при виплаті дивідендів відбувається виключно за підсумками звітного періоду.

В подальшому, позивач звернувся із заявою від 27.03.2015 №27.03.15/02 щодо зарахування сум авансових внесків, сплачених позивачем у зв’язку з виплатою дивідендів у 2013 році та непогашених у 2014 році, в рахунок зменшення щомісячних авансових внесків, що підлягають сплаті товариством у 2015 році.

Водночас, 18.05.2015 відповідачем 1 проведена камеральна перевірка податкової звітності ТОВ «Страдіваріус Україна» щодо своєчасності сплати авансового внеску з податку на прибуток у 2014 та 2015 роках, за результатами якої складено акт від 18.05.2015 №258/26-59-15-06-94, в якому зафіксовано порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з авансового внеску з податку на прибуток за серпень-грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві.

Позивач вважає, що відмова відповідача 1 у зарахуванні суми авансових внесків з податку на прибуток, сплаченої до бюджету при виплаті дивідендів, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток та оскаржувані рішення прийняті на підставі неправомірних дій відповідача 1 та з порушенням вимог законодавства, чим порушують права позивача, що стало підставою для звернення його з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань. При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Пунктом 2 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку.

Відповідно до підпункту 153.3.1 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Підпунктом 153.3.2 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України передбачено, що емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Обов'язок із нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, є такий емітент або отримувач дивідендів платником податку чи має пільги зі сплати податку, надані цим Кодексом, чи у вигляді застосування ставки податку іншої.

Відповідно до підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

В силу положень підпункту 153.3.8 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів).

Законом України від 04.07.2013 № 403-VII, що набрав чинності 04.08.2013, до Податкового кодексу України було внесено зміни, які прямо дозволили платникам податків враховувати сплату авансового внеску під час виплати дивідендів в оплату щомісячних авансів з податку на прибуток.

Так, у зміненій згаданим Законом редакції Податкового кодексу України абзацами п’ятим та шостим пункту 57.1 статті 57 встановлено, що на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до п. 153.3 Податкового кодексу України, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Таким чином, зі змісту названих вище положень випливає, що платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилося сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснив виплату дивідендів на користь свого учасника - юридичної особи-нерезидента, у зв’язку з чим сплатив авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 грн. Вказана сума була відображена позивачем у рядках 13.3 та 13.5.1 Додатку ЗП до податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік.

Відповідно до рядка 23 Декларації авансовий внесок, що підлягає сплаті позивачем, визначений у розмірі 346 833 грн. щомісячно.

Згідно поданих документів позивачем вбачається, що сума сплачених ТОВ «Страдіваріус Україна» щомісячних авансових внесків з податку на прибуток у 2013 році перевищила суму податкових зобов’язань, задекларованих у декларації з податку на прибуток за 2013 рік на суму 1 998 428 грн. Відповідно, за рахунок вказаного перевищення позивачем не сплачувались авансові внески з податку на прибуток у період березень-липень 2014 року.

Водночас, щомісячні авансові внески з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна» у серпні-грудні 2014 року були зменшені на загальну суму 1 469 901 за рахунок відповідної суми авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів.

Згідно приписів пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 46.4 статті 46 Податкового кодексу України встановлено, що якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, збільшує або зменшує його податкові зобов'язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації. У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід'ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання.

Як встановлено судом, скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 46.4 статті 46 Податкового кодексу України, після подання декларації за 2014 рік 27.03.2015 ТОВ «Страдіваріус Україна» подало до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві доповнення до Декларації за 2014 рік, у якому, зокрема, доповнено показник рядка 13.5.1 Додатка ЗП до рядка 13 Декларації за 2014 рік, де був відображений неврахований авансовий внесок у розмірі 810 098 грн.

При подані доповнення до декларації позивач фактично задекларував суму авансових внесків з податку на прибуток, що підлягають до сплати.

При цьому, податковий орган як суб'єкт владних повноважень, безпосереднім обов'язком якого є контроль за правомірністю нарахування та сплати податків і зборів суб'єктами господарювання, зобов'язаний був зарахувати відомості, зазначені у таких доповненнях до податкової звітності, однак, цього не зробив, що призвело до безпідставного оподаткування позивача податком на прибуток.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 08 грудня 2015 року у справі №21-2005а15, в якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що податковий орган як суб'єкт владних повноважень, безпосереднім обов'язком якого є контроль за правильністю нарахування та сплати податків і зборів суб'єктами господарювання, неправомірно відмовся зарахувати зазначену переплату в рахунок щомісячних авансових внесків з податку на прибуток.

Зокрема, зазначено, що платник податку, у якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилося сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

Враховуючи викладене, оскільки внесені до Податкового кодексу України зміни прямо дозволяють зменшити щомісячні аванси з податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів як в поточному, так і в попередніх періодах, суд вважає, що позивачем не було порушено строків сплати узгоджених податкових зобов’язань та останній мав право на погашення зобов’язань за рахунок надміру сплачених сум такого платежу, а дії відповідача 1 щодо неврахування авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у 2013 році в рахунок зменшення щомісячних авансових внесків є протиправними. Так як призвело до порушення прав позивача стосовно порушення строків сплати авансових внесків з податку на прибуток у серпні-грудні 2014 року, січні-лютому 2015 року, відповідно, як наслідок, нарахування позивачу штрафних санкцій за несплату грошових зобов’язань.

Водночас, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 20.07.2015 №651 "Про затвердження змін до бюджетної класифікації" Державній фіскальній службі України з урахуванням Змін до бюджетної класифікації, затверджених цим наказом, забезпечити внесення змін до програмного забезпечення для запровадження єдиного підходу до обліку податку на прибуток підприємств, в тому числі авансових внесків.

Поряд з цим, як передбачено підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 89.1. статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Оскільки відповідачем 1 не доведено наявність податкового боргу за позивачем, який би визначав можливість контролюючого органу на застосування права податкової застави, а тому рішення про опис майна у податкову заставу від 12.10.2015 №2922/26-59-25-01-14 також підлягає скасуванню.

Щодо решти частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм чинного законодавства повноваження відповідача 2 щодо корегування даних у картці особового рахунку платника податків є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією контролюючого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Як визначено постановою Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, суд не може підміняти собою органи владних повноважень. Суд не може підміняти собою орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «Страдіваріус Україна» до Офісу великих платників податків ДФС не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частин 1, 3 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у зарахуванні авансового внеску з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 2 280 000 (два мільйони двісті вісімдесят тисяч) гривень, сплаченого ТОВ «Страдіваріус Україна» у 2013 році, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток, що підлягали сплаті ТОВ «Страдіваріус Україна».

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.10.2015 №2922/26-59-25-01-14 про опис майна у податкову заставу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Страдіваріус Україна» (код ЄДРПОУ 35534933) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 540,37 грн. за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур