Справа № 130/3050/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 130/3050/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сенько Л.Ю.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

01 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просила: визнати дії Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо обчислення їй спеціального трудового стажу та відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» незаконним; зобов'язати Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до стажу її роботи педагогічний стаж 36 років 1 місяць 29 днів, що дає право на пенсію за вислугу років та здійснити нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Крім того, відповідачем подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, з 28.09.2014 р. позивачка перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Вінницької області та отримує пенсію за віком, призначену згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

29 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Листом № 70/П-7 від 13.12.2016 року управлінням відмовлено позивачці у задоволенні вказаної заяви, у зв'язку з тим, що стаж роботи останньої на посаді викладача зараховано лише з 01.08.1978 року по 31.12.1991 року, що складає лише 13 років 5 місяців , а тому відсутні підстави для виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, однак ОСОБА_2 вважаючи дану відмову незаконною та такою, що порушує її права, звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позивачка має відповідний спеціальний педагогічний стаж, її посада відноситься до посад педагогічних працівників, а тому остання має право на пенсію за вислугою років та отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцевих положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1191, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (зі змінами, внесеними постановою від 26 вересня 2002 року №1436) встановлено, що в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах право на пенсію за вислугу років мають громадяни, які працювали на таких посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до частини 4 статті 21 Закону України "Про позашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Пунктом 1 статті 39 Закону України "Про позашкільну освіту" визначено перелік позашкільних закладів, на які поширюється дія даного закону, в тому числі дитячі музичні школи.

Статтею 4 ЗУ «Про позашкільну освіту» встановлено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

За клопотанням Міністерства соціального захисту населення від 01 лютого 1995 року № 01-3/133-02-2 Кабінетом Міністрів України дорученням від 06 січня 1996 року №397/21 дію постанови від 04 листопада 19993 року № 909 поширено в тому числі й на викладачів дитячих музичних шкіл без внесення змін до постанови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" до посад педагогічних працівників включена посада викладачів дитячих музичних шкіл.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 даного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної власності на посадах, роботи на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно п.6 вказаного Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" станом на день її призначення.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.08.1978 року по 31.08.1989 року ОСОБА_2 працювала в Джуринській музичній школі на посаді викладача по класу домри; з 01.09.1989 року по 10.11.1999 року - в Гніванській музичній школі на посаді викладача по класу домри; з 10.11.1999 року по 31.08.2010 року - в Станіславчиській дитячій музичній школі викладачем по класу домри та гітари; з 01.09.2010 року по теперішній час працює в Жмеринській дитячій музичній школі на посаді викладача по класу гітари та домри, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що педагогічний стаж позивачки на день досягнення пенсійного віку - 28.09.2014 року, становить 36 років 1 місяць 27 днів.

Таким чином, провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог, оскільки позивачка має достатній спеціальний педагогічний стаж, її посада відноситься до посад педагогічних працівників, а тому остання має право на пенсію за вислугою років та отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1191.

Аналогічна позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14 січня 2016 року у справі № К/800/35148/15 та від 04 лютого 2016 року у справі №К/800/41514/15.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.