Справа № 813/2406/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Київ К/800/52106/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і визнання трудового договору укладеним на невизначений строк за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року, ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року про залишення частини позовних вимог без розгляду, від 08 червня 2015 року про зупинення провадження у справі, від 23 липня 2015 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправними і скасувати розпорядження Львівської обласної державної адміністрації від 16 квітня 2015 року № 254/0/8-15 «Про звільнення ОСОБА_4.», від 31 березня 2015 року № 211/0/8-15 «Про звільнення ОСОБА_4.», від 02 квітня 2015 року № 236/0/8-15 «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 31 березня 2015 року за № 211/0/8-15»; поновити його на посаді головного спеціаліста відділу інвестицій, енергозбереження у сфері житлово-комунального господарства та фінансового забезпечення управління економіки, інвестиції та енергозбереження у сфері житлово-комунального господарства Департаменту житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації; стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1335 грн. 10 коп.

На думку позивача, дія трудового договору, укладеного між ним та відповідачем на час навчання основного працівника продовжилась на невизначений строк, оскільки трудові відносини у день звільнення фактично тривали і не припинились, а навчання основного працівника закінчилось ще до 17 квітня 2015 року. Крім того, відповідачем не були розглянуті звернення позивача про переведення на іншу посаду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування розпоряджень Львівської обласної державної адміністрації від 31 березня 2015 року № 211/0/8-15 «Про звільнення ОСОБА_4.», від 02 квітня 2015 року № 236/0/8-15 «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 31 березня 2015 року за № 211/0/8-15» залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, зупинено провадження у справі до набрання законної сили ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, заяву позивача про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали від 08 червня 2015 року про залишення без розгляду частини позовних вимог залишено без задоволення.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 грудня 2014 року розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 792/0/8-14 позивача на умовах строкового трудового договору на час навчання основного працівника призначено на посаду головного спеціаліста відділу інвестицій, енергозбереження у сфері житлово-комунального господарства та фінансового забезпечення управління економіки, інвестицій та енергозбереження у сфері житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації.

31 березня 2015 року розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 211/0/8-15 позивача звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору.

02 квітня 2015 року розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 236/0/8-15 «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 31 березня 2015 року за № 211/0/8-15» у зв'язку із проходженням основним працівником спеціальної перевірки відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» строковий трудовий договір з позивачем продовжено до дня призначення основного працівника.

Розпорядженням № 254/0/8-15 від 16 квітня 2015 року позивача звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору 17 квітня 2015 року.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання протиправними та скасування розпоряджень Львівської обласної державної адміністрації від 31 березня 2015 року № 211/0/8-15 та від 02 квітня 2015 року № 236/0/8-15, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, поважні причини пропуску строку звернення до суду відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, про наявність розпорядження від 31 березня 2015 року № 211/0/8-15 позивач був поставлений до відома 01 квітня 2015 року, про що останнім зазначалося в позовній заяві та не заперечувалось. З розпорядженням від 02 квітня 2015 року № 236/0/8-15 позивач ознайомився 06 квітня 2015 року, про що свідчить розписка позивача на зворотній стороні розпорядження про отримання його копії 06 квітня 2015 року.

З вимогами про скасування спірних розпоряджень позивач звернувся до суду 08 травня 2015 року, тобто з пропуском встановленого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до суду.

При цьому, отримання позивачем трудової книжки 16 квітня 2015 року не спростовує факту обізнаності позивача про наявність спірних розпоряджень станом на 06 квітня 2015 року.

Крім того, як зазначив суд апеляційної інстанції, перебування позивача на лікуванні з 02 квітня 2015 року по 06 квітня 2015 року не впливає на обчислення місячного строку звернення до суду, який розпочався з 06 квітня 2015 року.

За таких обставин, коли позивачем не було наведено обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до суду, а судами таких не встановлено, то висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування розпоряджень від 31 березня 2015 року № 211/0/8-15 та від 02 квітня 2015 року № 236/0/8-15 є правомірними та обґрунтованими.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги, які були залишені без розгляду, пов'язані з іншими позовними вимогами заявленими позивачем, тому провадження у справі підлягає зупиненню до набрання законної сили ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року про залишення без розгляду частини позовних вимог.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі судом першої інстанції, оскільки рішення, до набрання законної сили яким може бути зупинене провадження у справі, має бути винесене в іншій, а не в тій самій справі, що зупиняється, проте, враховуючи, що провадження у справі поновлено ухвалою суду першої інстанції від 24 червня 2015 року, ухвала про зупинення провадження скасуванню не підлягає.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звільнення позивача з роботи у зв'язку із закінченням строку трудового договору відбулось у порядку, визначеному чинним законодавством, оскільки строковий трудовий договір було продовжено до дня призначення основного працівника, а не на невизначений строк.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки між позивачем та Львівською обласною державною адміністрацією 12 грудня 2014 року був укладений строковий трудовий договір, який був продовжений до дня призначення на посаду основного працівника, і строк якого закінчився, внаслідок чого позивача було звільнено з посади на законних підставах.

Залишаючи без задоволення заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року про залишення без розгляду частини позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зазначені позивачем обставини не є нововиявленими в розумінні статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки були відомі йому на час розгляду справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Так, в якості нововиявлених обставин позивач зазначав відомості, викладені в листі Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 11 червня 2015 року № 02-1200/04, а саме, щодо виходу на роботу основного працівника, на час навчання якого був прийнятий на роботу позивач, та стосовно наявності індивідуального трудового спору щодо звільнення з 31 березня 2015 року до часу отримання позивачем трудової книжки 17 квітня 2015 року.

Крім того, позивач зазначав, що не пропустив строк звернення до суду з позовом про визнання незаконними розпоряджень від 31 березня 2015 року та від 02 квітня 2015 року, оскільки судом першої інстанції безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин положення статті 233 Кодексу законів про працю України та не враховано перебування позивача на лікарняному з 02 квітня 2015 року по 06 квітня 2015 року.

Згідно частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення Львівським окружним адміністративним судом ухвали від 08 червня 2015 року про залишення без розгляду частини позовних вимог позивачу були відомі обставини, які він зазначив в якості нововиявлених, і цим обставинам судом першої інстанції була дана належна правова оцінка при винесенні ухвали від 08 червня 2015 року, про перегляд якої просив позивач, то суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні заяви позивача про перегляд за нововиявленими обставинами вказаної ухвали.

Доводи та мотиви, викладені позивачем у касаційній скарзі про незаконність судових рішень, порушення судами норм матеріального та процесуального права, безпідставні, не ґрунтуються на законі та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів, а тому правового значення не мають та правильності висновків судів не спростовують.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року, ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року про залишення частини позовних вимог без розгляду, від 08 червня 2015 року про зупинення провадження у справі, від 23 липня 2015 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.Г. Кобилянський