Справа № 820/4996/16
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. Справа № 820/4996/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Бартош Н.С. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Щербатюк Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016р. по справі № 820/4996/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасуваня податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ( в подальшому - ФОП ОСОБА_3.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила: скасувати податкове повідомлення-рішення Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № від 30.06.2016 р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу № 240 від 13.04.2016, направлення № 169 від 25.04.2016, згідно з п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, ст. 13 та абз. 6 п. 7 р. VІІІ "Прикінцевих та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. , дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 05.12.2011 р. по 31.12.2015 р.

За результатами перевірки складений акт №2433/20-38-13-04-09/НОМЕР_1 від 25.05.2016 р., висновками якого встановлені наступні порушення: - п.п. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме заниження суми нарахованого податку на доходи фізичних осіб за результатами декларування за 2014 рік на суму 244,92 грн; п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, а саме не придбання торгівельного патенту на 2013-2014 роки; п. 177.10 ст. 177, п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме ненадання до перевірки книг обліку доходів та витрат за Ф10 за 2013 рік та банківських виписок ПАТ КБ "Приватбанк" м.Харків; п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 93768,60 грн; п. 203.1, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме ненадання податкової декларацій з ПДВ за грудень 2014 року по строку 20.01.2015, за січень 2015 року по строку 20.02.2015, за лютий 2015 року по строку 20.03.2015, за березень 2015 року по строку 20.04.2015, за лютий 2012 року по строку 20.03.2012, за березень 2012 року по строку 20.04.2012, за квітень 2015 року по строку 20.05.2015, за травень 2015 року по строку 20.06.2015, за червень 2015 року по строку 20.07.2015, за липень 2015 року по строку 20.08.2015, за серпень 2015 року по строку 20.09.2015, за вересень 2015 року по строку 20.10.2015, за жовтень 2015 року по строку 20.11.2015, за листопад 2015 року по строку 20.12.2015, за грудень 2015 року по строку 20.01.2016; п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, неналежне ведення обліку результатів підприємницької діяльності, включення до декларацій про майновий стан та доходи за 2014 рік перекручених даних, а саме включення до графи 4 додатку 5 декларацій даних, котрі необхідно вносити до графи 6 вказаного додатку.

На підставі цих висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 30.06.2016 р., яким за порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у загальному розмірі 117210,75 грн., з яких 93768,60 грн. - за основним платежем та 23442,15 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення обґрунтоване та прийняте на підставі діючого законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 180.1 статті 180 Податкового кодексу України передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Відповідно до п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України, будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Судовим розглядом встановлено, що згідно акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування та здійснювала надання послуг мобільного харчування. Згідно книги обліку доходів і витрат, книги обліку розрахункових операцій, контрольних стрічок, банківських виписок, у період з 01.01.2014 р. по 30.11.2014 р. обсяг виручки від реалізації товарів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 склав 329812,30 грн., у зв'язку з чим, на думку відповідача, позивач підлягав обов'язковій реєстрації як платник податків та перевищив граничну суму доходу за останні 12 календарних місяці у розмірі 300000,00 грн.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 03.08.2014 року внесені зміни до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, якими збільшено загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нараховану (сплачену) протягом 12 календарних місяців до 100000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), суд зазначив, що Конституція передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Це правило також є загальновизнаним принципом права, що має чітко виражену гуманістичну спрямованість. Згідно з цим правилом «щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього рішенні.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації з окремих питань застосування штрафних санкцій за порушення норм Податкового кодексу України, затверджених Наказом ДПС від 06.07.2012 року № 592 встановлюється, що Відповідно до ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, якщо подія, факт визначались як правопорушення податковим законодавством, чинним до 01.01.2011 року, і ця ж подія, факт визначаються в новому законодавчому акті як правопорушення, за вчинення якого застосовується юридична відповідальність, і ця відповідальність пом'якшує або скасовує відповідальність особи, то у такому разі застосовуються норми нового законодавчого акта. Якщо подія, факт не кваліфікувались як правопорушення податковим законодавством, чинним до 01.01.2011 року, а в новому законодавчому акті ця ж подія, факт визначаються як правопорушення, за вчинення якого передбачено застосування юридичної відповідальності, то у такому разі юридична відповідальність не застосовується. Якщо податковим законодавством, чинним до 01.01.2011 року, подія, факт визначались як правопорушення, за вчинення якого застосовувалась юридична відповідальність, і в новому законодавчому акті ця ж подія, факт визначаються як правопорушення, за вчинення якого також застосовується юридична відповідальність, то застосовується відповідальність, яка є чинною на момент її застосування.

Пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Колегія суддів зазначає, що сума отриманого позивачем доходу протягом перевіряє мого періоду за січень - грудень 2015 року в сумі 451 438, 30 грн. не повинна обраховуватись при визначенні обсягу операцій за останні 12 календарних місяців відповідно до п. 181 ст. 181 Податкового кодексу України в редакції закону від 28.12.2014 року, що набрав чинності з 01.01.2015 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не перевищенні встановлені законодавством обмеження щодо розміру оподаткованих операцій протягом 12 календарних місяців з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, у зв'язку з чим не повинен реєструватися платником ПДВ та оподатковувати цим податковим операції за податкові періоди з січня по зобов'язання з ПДВ та штрафних санкцій.

Крім того, в перевіряємий період, спірні правовідносини щодо подання звітності з ПДВ були врегульовані Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 року № 966, пунктом 9 якого передбачено, що податкова звітність подається до контролюючого органу особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами розділу V Кодексу, за винятком розрахунку податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану варітьсь, які постачаються нерезидентам, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України, який подається особою, не зареєстрованою платником податку на додану вартість, і тільки за той звітний (податковий) період (календарний місяць), у якому такі послуги отримано.

Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позов ФОП ОСОБА_3 обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки позивачем вимоги податкового законодавства не порушувались, то оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 р. підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Відповідно до ст. 94 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Харківській області підлягають стягненню на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2461, 41 гривні.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016р. по справі № 820/4996/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № від 30.06.2016 р., винесене Східною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят одна) гривня 41 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Бартош Н.С. Русанова В.Б.
Повний текст постанови виготовлений 28.02.2017 р.