Справа № 541/3222/15-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 р.Справа № 541/3222/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2016р. по справі № 541/3222/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій щодо відмови у нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області (далі - відповідач, Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України), в якому просила: визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області щодо відмови їй, як судді у відставці, в нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання неправомірними; зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 і виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з дня звільнення, тобто з 12.11.2015 року; встановити місячний строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області до суду звіту про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій.

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2016 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Миргородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області стосовно відмови ОСОБА_1, як судді у відставці, щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання. Зобов'язано Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2015 року щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням третьої сесії двадцять другого скликання Полтавської обласної ради народних депутатів від 28.02.1995 року ОСОБА_2 (з 08.12.1999 року змінила прізвище на «Альошина») обрано суддею Хорольського районного суду Полтавської області, позивач працювала на даній посаді з 01.03.1995 року по 10.03.1996 року.

З 11.03.1996 року ОСОБА_2 призначено на посаду судді Миргородського міського суду Полтавської області, де вона працювала по 22.03.2004 року, з 23.03.2004 року по 12.11.2015 року працювала суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Постановою Верховної Ради України №788-VІІІ від 12.11.2015 року, ОСОБА_1 звільнена з посади судді у відставку. Наказом голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №44/ос.с від 16.11.2015 року ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Миргородського міськрайонного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Як вбачається з довідки Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №8 від 19.11.2015 року, ОСОБА_1 має стаж роботи на посаді судді 20 років 08 місяців 12 днів.

19 листопада 2015 року ОСОБА_1, як суддя у відставці, звернулася до Управління ПФУ в м. Миргород та Миргородському районі з заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07.07.2010 року.

Листом від 25.11.2015 року за №8890/09-24 Управління ПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі було відмовлено позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ.

Позивач, не погодившись із вказаними діями відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що , дії відповідача, які виразилися у відмові позивачу у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, що виразилися у формі листа від 25.11.2015 року за №8890/09-24, повинні бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснені на підставі положень закону, які визнані неконституційними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відмова Управління ПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі позивачу у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у листі від 25.11.2015 року за №8890/09-24 обґрунтовується нормами пп.4,5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII) відповідно до яких у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно, зокрема, до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, в редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII (далі - Закон № 2453-VI), судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

У статті 141 Закону №2453-VI до внесення змін Законом №213-VIII (у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII) визначалось, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (абз.1 частини 3), та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абз.2 частини 3). Статтею 17 Закону №213-VIII, частини третя - п'ята статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII) викладені в такій редакції: « 3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. 4. Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України. 5. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України».

Також, п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому, Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що він вже визнавав неконституційними положення законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання (п.2 резолютивної частини рішення від 03 червня 2013 року №3-рп/2013). Незважаючи на це, Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911, окремими положеннями яких звужено обсяг гарантій незалежності суддів. При цьому зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (ч.2 ст. 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст. 8 Основного Закону України).

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом у вищезазначених справах, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п.6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно п.54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання неправомірними дії Миргородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області стосовно відмови ОСОБА_1, як судді у відставці, щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2015 року щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.07.2016р. по справі № 541/3222/15-а в частині задоволених позовних вимог - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений 03.03.2017 р.