Справа № 428/793/17
Суддя: Журавель Т. С.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/793/17
Провадження №2-а/428/110/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про міліцію»; зобовязання здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.11.1994 року по 06.11.2015 року, а з 07.11.2015 року в Національній поліції України. Згідно виписки з акта огляду медико соціальної експертної комісії від 13.07.2016 року серії 12 ААА № 441331 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках від 13.07.2016 року встановлено, що рівень втрати професійної працездатності становить 60 %. Позивач звернувся до ГУПН України в Луганські області із заявою про призначення та виплату одноразові грошової допомоги у зв'язку із втратою працездатності поліцейського відповідно до ст. 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Листом № 5538/111/2205-2016 року від 29.12.2016 року було повідомлено, що випадки за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, поранення (контузії, травм або каліцтва) повязаних з виконанням службових обовязків в органах внутрішніх справ ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені. Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності є неправомірними, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись при цьому на письмові заперечення, у яких зазначено, що після розгляду документів, які були надані позивачем було прийняте обґрунтоване та законне рішення щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги. При цьому, зазначене рішення прийняте з урахуванням того, що випадки за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, поранення повязаних з виконанням службових обовязків або проходження служби в органах внутрішніх справ ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені. З огляду на викладене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.11.1994 року по 06.11.2015 року, а з 07.11.2015 року в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

24.06.2016 року наказом ГУНП в Луганській області № 411 о/с підполковника поліції ОСОБА_1, старшого інспектора з особливих доручень Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено за власним бажанням.

Наказом ГУНП від 18.07.2016 року № 462 о/с було частково змінено пункти наказу № 411 о/с від 24.06.2016 року та зазначено причину звільнення через хворобу за ст. 77 ч. 1 п. 2 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно виписки з акта огляду Медіко-соціальної експертної комісії від 13.07.2016 року серії 12ААА № 441331 позивачу встановлено III група інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 13.07.2016 року серія 12ААА № 005102 встановлено, що рівень втрати професійної працездатності становить 60 %, причина втрати працездатності - захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявою та усіма необхідними документами про призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» та Наказу МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського».

Листом № 5538/111/2205-2016 року від 29.12.2016 року позивача було повідомлено, що випадки за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, поранення (контузії, травм або каліцтва) повязаних з виконанням службових обовязків в органах внутрішніх справ ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності є неправомірними.

При цьому, позивач просить суд зобовязати здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Проте, як зазначено у позовній заяві та під час судового засідання позивач звернувся до відповідача із заявою та усіма необхідними документами про призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до ст.97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» та Наказу МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». З огляду на викладене, суд доходить висновку, що підстави для визнання протиправними дій відповідача та зобовязання здійснення призначення і виплати одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» відсутні.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 11 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип «ефективний засіб правого захист» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Частиною 2 ст. 162 КАС передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач, як особа, яка проходила службу в поліції, втратив працездатність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби, та був звільнений зі служби в поліції саме через хворобу.

Частиною 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Згідно з п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що фактично підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги стало те, що за позицією відповідача, захворювання позивача повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в поліції. У звязку з такими доводами, відповідач вказував на те, що виплата одноразової грошової допомоги не можлива на підставі ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 163/28293 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

При цьому, наказом МВС України від 12.09.2016 № 196 «Про внесення змін де Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» внесені зміни в Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» від 29.01.2016 № 163/28293.

Так, зокрема, пункт 5 розділу 1 доповнено підпунктом 4, в якому визначено терміни та зазначено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: «повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ».

Як вже зазначено вище, позивач отримав захворювання під час проходження служби в органах внутрішніх справ, про що свідчать довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності № 005135 серії 12ААА, довідка до акта огляду медико соціальною експертною комісією № 441331, свідоцтво про хворобу № 106 від 11.07.2016 року, копії яких наявні у матеріалах справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції.

В силу положень пп. «в» п. 4 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію», розміри одноразової грошової допомоги поліцейським визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на час виплати такої допомоги поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

З огляду на вищевикладені норми права, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності поліцейським згідно вищевказаних норм права, у звязку з чим суд вийшов за межі позовних вимог.

З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року по справі № 800/30467/16, постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 року по справі № 825/1394/16, ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 року по справі № 335/9056/16-а, ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 року по справі № 373/1188/16-а та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 122, 128, 160, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Луганській області здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 03.03.2017 року.

Суддя Т. С. Журавель