Справа № 825/2027/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2027/16 Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Шелест С.Б.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся» до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Єврокон Полісся» (далі - позивач) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 13.01.2016 року, № від 13.01.2016 року, № від 20.04.2016 року, № від 20.04.2016 року.

Чернігівський окружний адміністративний суд своєю постановою від 12 грудня 2016 року адміністративний позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 28.09.2010 року між Чернігівською міською радою (Орендодавець) та позивачем (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 3528 (далі - договір № 3528) 13-16), відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в короткострокове платне користування земельну ділянку в місті Чернігові для проектування та будівництва багатоповерхових житлових будинків з об'єктами соціально-культурного призначення по вул. Савчука.

Відповідно до пункту 2 договору № 3528 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,4793 га, нормативна грошова оцінка якої становить 8 683 467, 30 грн. (116,10 грн. за 1 кв.м.) (пункт 4 договору № 3528). Договір укладено до 16.09.2015 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 6 договору № 3528).

Пунктом 7 вищевказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3,0 відсотка нормативної грошової оцінки землі, що становить 260 504, 02 грн. (3,483000 грн. за 1 кв.м.) на рік.

Вищевказаний договір зареєстровано у Чернігівському міському відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 07.10.2010 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 3.

Земельна ділянка, яка визначена у договорі оренди земельної ділянки № 3528, передана в короткострокову оренду на підставі акту прийому-передачі від 07.10.2010 року.

Також, 20.02.2012 року між Чернігівською міською радою та позивачем було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 3528 від 28.09.2010 року. Так, пункт 7 викладено у наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3,0 відсотка нормативної грошової оцінки землі, що становить 593 976, 09 грн. (7,9416 грн. за 1 кв. м.) рік».

09.02.2015 року та 05.02.2016 року позивач подавав відповідачу податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015-2016 роки.

Також, з матеріалів справи убачається, що ДПІ у місті Чернігові здійснювалися камеральні перевірки ТОВ «Єврокон Полісся» з питання своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за звітні періоди 2015 та 2016 років.

За результатами перевірки було складено акти № 9/15-04-26 від 13.01.2016 року (а.с. 37) та № 253/12-03-26 від 20.04.2016 року (а.с. 43), в яких зафіксовано порушення ТОВ «Єврокон Полісся» статті 287, статті 288 Податкового кодексу України.

На підставі даних актів були прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 року № на суму 6 161, 9 грн., № на суму 27690,81 грн. та від 20.04.2016 року № на суму 12 450, 77 грн., № на суму 11 816, 66 грн.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, у відповідності до положень частини 1 статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Аналогічні положення містяться і у Законі України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі».

Згідно з пунктом 269.1. статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73. пункту 14.1. статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136. п.14.1. ст. 14 Податкового кодексу України).

Справляння ж плати за землю, у тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Так, пунктом 288.1. статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України закріплено, що податковий період, порядок обчислень орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Пунктом 287.1. статті 287 зазначеного Кодексу встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Як убачається з матеріалів справи, договір оренди земельної ділянки № 3528 укладений між Чернігівською міською радою та ТОВ «Єврокон Полісся» припинив свою дію 16.09.2015 року та не був пролонгований сторонами.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельна ділянка (об'єкт оренди) не була передана Чернігівській міській раді згідно акту прийому-передачі, а отже формально перебувала у користуванні позивача.

Крім того, факт фактичного користування позивачем спірною земельною ділянкою, підтверджується наданими ним до податкового органу деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015-2016 роки.

Пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (п. 49.2 ст. 49 ПК України).

Як убачається з матеріалів справи, 09.02.2015 року ТОВ «Єврокон Полісся» подало до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, яка зареєстрована за № від 12.02.2015 року (а.с. 21-24).

05.02.2016 року ТОВ «Єврокон Полісся» подало до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік, яка зареєстрована № від 15.02.2016 року (а.с. 40-42).

Відповідно до п. 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Єврокон Полісся» не подавало уточнюючу декларацію до податкового органу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокон Полісся» - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Шелест С.Б.

Файдюк В.В.