Справа № 807/587/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 р. Справа № 876/8931/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Нове життя» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області до Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Нове життя» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області звернулось до суду з позовом до ВСГК «Нове життя», яким просило стягнути з відповідача заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за січень-березень 2015 року в сумі 18021,36 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що фактичні витрати на виплату і доставку пенсії пенсіонерам - колишнім працівникам ВСГК «Нове життя» за січень-березень 2015 року становлять 18021,36 грн., а позивач у встановлені законодавством строки надсилав відповідачу відповідні розрахунки. Проте на час розгляду справи відповідач дану заборгованість не сплатив. За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він фактично є платником фіксованого сільськогосподарського податку, в зв'язку з чим звільнений від обов'язку відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. п. «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, відповідач зазначає, що з 01.01.2015 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України, згідно з якими сільськогосподарських товаровиробників було віднесено до платників єдиного податку 4 групи. Однак, на думку відповідача, вносячи такі зміни до податкового законодавства, Верховна Рада України не врахувала положень ст. 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», що створило законодавчу невизначеність щодо суб'єктів господарювання, на яких покладено обов'язок відшкодування спірних витрат. В зв'язку з такою колізією в законодавстві Асоціація сільськогосподарських підприємств звернулась до Кабінету Міністрів України з клопотанням про вирішення цього питання і за результатами розгляду даного звернення уряд вніс до Верховної Ради України відповідний законопроект, однак цей законопроект на час розгляду справи не був розглянутий. Також позивач вказує, що звертався до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду парламентом зазначеного вище законопроекту, однак суд безпідставно відхилив це клопотання. Крім того, на думку відповідача, застосування позивачем і судом норм законодавства, яке погіршує його становище, суперечить ст. 58 Конституції України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ВСГК «Нове життя» відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» зареєстроване як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 2 цього Закону для платників збору, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також до 2000 року врегульовано порядок внесення товариствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривало витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» цієї статті.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України» від 17.02.2000 року порядок внесення плати на покриття фактичних витрат на виплату та доставку пенсій змінено. Врегульовано порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій шляхом введення окремого виду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування Законом України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що платники збору на обов'язкове державне пенсійне страхування повинні сплачувати такий збір у розмірах, встановлених статтею 4 цього Закону.

Згідно з нормами Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форми власності повинні сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у 100% розмірі від об'єкта оподаткування, яким є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пунктів «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8663, затверджено «Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», розроблену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає процедуру добровільної участі осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування товариствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Зазначеною Інструкцією, зокрема, встановлено обов'язок підприємств здійснювати відшкодування витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та порядок відшкодування.

Пунктом 6.4 цієї Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються товариствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з п. 6.8 Інструкції товариства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Частина друга вказаного пункту Інструкції передбачає, що у разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та інші), органи Пенсійного фонду повідомляють про це товариства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Таким чином, обов'язок страхувальника відшкодувати витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, виникає після отримання ним від органів Пенсійного фонду розрахунків цих витрат, в яких визначено суми відшкодування.

Як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області у встановленому законодавством порядку та у визначені строки направляло ВСГК «Нове життя» розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій колишнім працівникам підприємства (його попередників) ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за січень-березень 2015 року, а факт їх отримання відповідачем підтверджується наданими позивачем повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заборгованість відповідача в загальному розмірі 18021,36 грн. підтверджується наданими позивачем доказами, які досліджені судом, а саме зазначеними вище розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та розрахунками заборгованості. В свою чергу, будь-яких доказів сплати зазначених витрат відповідач суду не надав.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що він як сільськогосподарське товариство звільнений від обов'язку відшкодовувати спірні витрати, оскільки відповідно до змін, внесених до Податкового кодексу України, з 01.01.2015 року ВСГК «Нове життя» не є платником фіксованого сільськогосподарського податку, а є платником єдиного податку, тому відповідно до чинної на час виникнення спірних правовідносин редакції Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та Податкового кодексу України на нього покладено обов'язок відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах його колишнім працівникам.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що до повноважень адміністративного суду не належить тлумачення норм законодавства.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 роз'яснено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Також в цьому рішенні Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Нове життя» залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі № 807/587/15 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області до Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Нове життя» про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 03.03.2017 року