Справа № 806/408/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Житомир Справа № 806/408/17

категорія 5.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської митниці ДФС про зобов'язанння надати дозвіл на переміщення,

встановив:

ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом в якому просить зобов'яти Херсонську митницю ДФС надати ОСОБА_1 дозвіл на переміщення через адміністративний кордон з материкової частини України на тимчасово окуповану територію АР Крим та в зворотному напрямку особисте майно та особисті речі повсякденного вжитку, бувше у вжитку, а саме: холодильник, пральна машина, морозильна камера, мікрохвильову піч, ортопедичне крісло-ліжко, чотири автомобільні шини на металевих дисках до а/м ГАЗ-31105 "Волга", стабілізатор напруги 220В для підзарядки акумуляторної батареї автомобіля та інші.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому, як громадянину України заборонено перевезення (переміщення) на власному автомобілі з причепом особистого майна, бувшого у вжитку, через адміністративний кордон з території материкової частини України до Автономної Республіки Крим, які необхідні позивачу та його родині для забезпечення щоденних побутових потреб на період лікування та тимчасового проживання у АР Крим. Вказує, що 03.09.2016р. від разом з родиною прибув на адміністративний кордон з вільною економічною зоною "Крим" КПП "Каланчак" на власному автомобілі з причепом з вживаними особистими речами та майном. За твердженням позивача, черговий інспектор митниці проінформував його, що згідно з постановою КМУ №1035 від 16.12.2015р. майно позивача перевозити (переміщати) через адміністративний кордон в такому переліку майнових речей заборонено. Як зазначає позивач, на підставі даної відповіді в подальшому причеп з особистими речами він був змушений залишити на материковій частині України у приватної особи під охорону на договірній основі. Наголошує, що у зв'язку з плановим виїздом на лікування в АР Крим в травні-червні місяця цього року та щоб уникнути непорозумінь на адміністративному кордоні між материковою частиною України та ВЕЗ Крим, ОСОБА_1 19.01.2017 звернувся із заявою до начальника Херсонської митниці для отримання консультації з приводу переміщення особистого майна та речей б/у через адмінкордон з ВЕЗ Крим. Станом на 10 лютого 2017 року відповіді не отримав. На думку позивача, дії Херсонської митниці ДФС України та її керівника є хибними, заборона перемістити особисте майно та особисті речі повсякденного вжитку б/у, які містять ознаки постійного користування є незаконні та не відповідають вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладені обставини, просить зобов'яти Херсонську митницю ДФС України надати дозвіл на переміщення через адміністративний кордон з материкової частини України на тимчасово окуповану територію АР Крим та в зворотному напрямку особисте майно та особисті речі повсякденного вжитку, бувше у вжитку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення слухання був повідомлений належним чином.

Направив до суду письмові заперечення, в яких зазначав, що позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт затримки та не пропуску ОСОБА_1 при перетині адміністративного кордону в напрямку "Виїзд" з материкової частини України у напрямку АР Крим. (а.с. 21-23).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Встановлено, що громадянин ОСОБА_1 03 вересня 2016 року перетинав адміністративний кордон у зоні діяльності ВМО "Каланчак" м/п "Херсон-Центральний" Херсонської митниці ДФС в напрямку "Виїзд" з материкової частини України у напрямку АР "Крим".

За твердженнями позивача, черговий інспектор митниці проінформував його, що згідно з постановою КМУ №1035 від 16.12.2015 майно позивача перевозити (переміщати) через адміністративний кордон в такому переліку майнових речей заборонено. Як зазначає позивач, на підставі даної відповіді в подальшому причеп з особистими речами він був змушений залишити на материковій частині України у приватної особи під охорону на договірній основі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням посадової особи Херсонської митниці ДФС, дружиною позивача, ОСОБА_3 було направлено відповідачу звернення від 09.10.2016р.

Листом Херсонської митниці ДФС від 19.10.2016 №4700/21-70-08 ОСОБА_3 повідомлено, що її звернення від 09 жовтня 2016 року розглянуто. Зокрема, зазначено, що через адміністративний кордон між материковою частиною України та ВЕЗ Крим можуть бути переміщені лише особисті речі в асортименті та кількості, визначених ст. 370 Митного кодексу України, крім товарів, визначених пунктом 24 частини першої зазначеної статті. Також заявнику було роз'яснено, що з приводу оскарження неправомірних дій посадових осіб Херсонської митниці ДФС вона має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику або суду (а.с. 12-14).

20 жовтня 2016 року позивачем зроблений повторний електронний запит за консультацією до начальника Херсонської митниці ДФС України по організації переміщення через адміністративний кордон особистих речей та майна, бувшого у вжитку з використанням причепа до легкового автомобіля.

Листом Херсонської митниці ДФС України від 03 листопада 2016 року №4962/21-70-08 ОСОБА_1 повідомлено, що Херсонською митницею ДФС розглянуто його звернення від 20 жовтня 2016 року. Роз'яснено, що відповідно до п.59 ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться і їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення. У відповідності до п. 7 р. I Наказу ДМСУ від 17 листопада 2005 року №1118, власник ТЗ або уповноважена особа, яка переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду та подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження) та реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному обліку іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом та паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо. За умови пред'явлення митному органу усіх передбачених даним Наказам документів та виконанням вимог інших нормативно-правових актів, підстави для відмови у пропуску транспортного засобу через адміністративний кордон між материковою частиною України та АР Крим - відсутні.Також заявнику було роз'яснено, що з приводу оскарження неправомірних дій посадових осіб Херсонської митниці ДФС вона має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику або суду (а.с. 10-11).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

16 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України, відповідно до підпункту 4 пункту 12.4 статті 12 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України", прийнято Постанову №1035 «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію», якою заборонено на період тимчасової окупації поставки товарів (робіт, послуг) під всіма митними режимами з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію, за винятком:

- особистих речей громадян, визначених частиною першою статті 370 Митного кодексу України (крім товарів, визначених пунктом 24 частини першої зазначеної статті), що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі;

- соціально значущих продуктів харчування, що переміщуються громадянами, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких не перевищує 50 кілограмів на одну особу, за переліком згідно з додатком.

Перелік товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян передбачено статтею 370 Митного кодексу України, відповідно до якої особистими речами вважаються:

1) товари особистої гігієни та індивідуальні косметичні засоби у кількості, що забезпечує потреби однієї особи на період поїздки;

2) одяг, білизна, взуття, що мають суто особистий характер, призначені виключно для власного користування і мають ознаки таких, що були у користуванні;

3) особисті прикраси, у тому числі з дорогоцінних металів та каміння, що мають ознаки таких, що були в користуванні;

4) індивідуальне письмове та канцелярське приладдя;

5) один фотоапарат, одна кіно-, відеокамера разом з обґрунтованою кількістю фото-, відео-, кіноплівок та додаткового приладдя;

6) один переносний проектор та аксесуари до нього разом з обґрунтованою кількістю діапозитивів та/або кіноплівок;

7) бінокль;

8) переносні музичні інструменти у кількості не більше двох штук;

9) один переносний звуковідтворювальний пристрій (у тому числі магнітофон, диктофон, програвач компакт-дисків тощо) з обґрунтованою кількістю плівок, платівок, дисків;

10) один переносний радіоприймач;

11) стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук, пейджери;

12) один переносний телевізор;

13) переносні персональні комп'ютери у кількості не більше двох штук і периферійне обладнання та приладдя до них; флеш-карти у кількості не більше трьох штук;

14) одна переносна друкарська машина;

15) калькулятори, електронні книжки у кількості не більше двох штук;

16) індивідуальні вироби медичного призначення для забезпечення життєдіяльності людини та контролю за її станом з ознаками таких, що були в користуванні;

17) звичайні та/або прогулянкові дитячі коляски у кількості, що відповідає кількості дітей, які перетинають кордон разом із громадянином, а у разі відсутності дітей - у кількості не більше однієї штуки;

18) одна інвалідна коляска на кожного інваліда, який перетинає митний кордон України, а у разі відсутності такої особи - у кількості не більше однієї штуки;

19) лікарські засоби, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України в порядку та обсягах, визначених Кабінетом Міністрів України;

20) годинники у кількості не більше двох штук;

21) 0,5 літра туалетної води та/або 100 грамів парфумів;

22) спортивне спорядження - велосипед, вудка рибальська, комплект альпіністського спорядження, комплект спорядження для підводного плавання, комплект лиж, комплект тенісних ракеток, дошка для серфінгу, віндсерфінгу, комплект спорядження для гольфу, інше аналогічне спорядження, призначене для використання однією особою;

23) спеціальне дитяче харчування для дітей, хворих на фенілкетонурію або інше захворювання, що потребує спеціального харчування, яке не виробляється (не реалізується) в Україні, що переміщується (пересилається) через митний кордон України в порядку та обсягах, визначених Кабінетом Міністрів України;

24) інші товари, призначені для забезпечення повсякденних потреб громадянина, перелік і гранична кількість яких визначаються законами України.

Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України згідно із статтею 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено Законом України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», який створює вільну економічну зону "Крим" (далі - ВЕЗ "Крим"), та врегульовує інші аспекти правових відносин між фізичними і юридичними особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території або за її межами.

Порядок перетину фізичними особами адміністративного кордону вільної економічної зони "Крим" передбачено статтю 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», відповідно до п.п.7.1-7.3 якої на фізичних осіб, які перетинають адміністративний кордон ВЕЗ "Крим", поширюється дія розділу XII Митного кодексу України з урахуванням положень статті 9 цього Закону щодо переміщення валютних цінностей.

На фізичних осіб, які перетинають адміністративний кордон ВЕЗ "Крим", поширюється дія Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму".

Громадяни України під час перетину адміністративного кордону ВЕЗ "Крим", керуючись нормами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", та мають право перетнути адміністративний кордон між ВЕЗ "Крим" та іншою територією України за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Статтею 8 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що Україна гарантує захист майнових і немайнових прав фізичних та юридичних осіб на території ВЕЗ "Крим" згідно із законами України, у тому числі щодо захисту іноземних інвестицій.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а Україна, як держава-учасниця Конвенції зобов'язана поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності. Зокрема, відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог та у поданих до відповідних державних органах зверненнях позивач неодноразово наголошує на факти порушення його прав шляхом не пропуску та фактичної заборони позивачу переміщувати, перевозити через адміністративний кордон з материкової частини України на територію Автономної Республіки Крим особисте майно. Однак, позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт затримки та не пропуску ОСОБА_1 при перетині адміністративного кордону у зоні діяльності ВМО "Каланчак" м/п "Херсон-Центральний" Херсонської митниці ДФС в напрямку "Виїзд" з материкової частини України у напрямку АР "Крим".

Здійснивши системний аналіз позовної заяви та матеріалів справи, наданих доказів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд зазначає, що право позивача на переміщення через адміністративний кордон з материкової частини України на тимчасово окуповану територію АР Крим та в зворотному напрямку особистих майна та особистих речей передбачено нормами діючого законодавства та не порушене на час розгляду справи в суді.

Вирішення судом питання теоретично можливого порушення свобод та інтересів у майбутньому за відсутності предмету спору на момент розгляду справи не передбачено нормами чинного законодавства.

Крім того, стосовно заявленої вимоги позивача щодо зобов'язання Херсонську митницю ДФС надати ОСОБА_1 дозвіл на переміщення через адміністративний кордон з материкової частини України на тимчасово окуповану територію АР Крим та в зворотному напрямку особисте майно та особисті речі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Згідно ст.3 Митного кодексу України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позовні вимоги, фактично просить втрутитися суд у дискреційні повноваження митного органу щодо здійснення митного контролю та митного огляду.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що задоволення позовних вимог фактично порушить закріплені законом виключні повноваження митних органів щодо здійснення митного контролю та митного огляду, а також зобов'яже відповідача вчинити дії поза встановленою Митним кодексом України процедурою.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем належним чином не доведено наявність порушеного права, наявними у матеріалах справи доказами спростовано протиправність дій Херсонської митниці ДФС, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 01 березня 2017 р.