Справа № 1815/10/2170
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2010-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2010 р. 11 год. 05 хв.Справа № 2-а-1815/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Головчук Ю.І.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро"

до державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро" (далі ТОВ "Данон Дніпро", позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі ДПІ, відповідач) про визнання частково нечинним податкового повідомлення-рішення від 26.03.2010 р. № /0 та часткове його скасування, визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.03.2010 р. № /0 та № /0.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що спірні податкові повідомлення-рішення складено на підставі висновків акту планової перевірки підприємства. Вважає, що відповідач безпідставно виключив із складу валових витрат вартість продукції, яка була виготовлена як тестова, у звязку з запуском та випробуванням нової технологічної лінії та запуском нових видів продукції, оскільки понесені витрати на виготовлення тестової продукції прямо та безпосередньо пов'язані із господарською діяльності ТОВ "Данон". На думку позивача, у ДПІ немає підстав для донарахування податку на прибуток іноземних юридичних осіб, товариство правомірно не утримувало податок на доходи нерезидента при здійсненні виплат на підставі договорів про надання послуг із нерезидентами. Також у ДПІ немає підстав для застосування штрафних санкцій до ТОВ "Данон".

Представник відповідача проти позову заперечила, суду пояснила, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства. Вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З січня по березень 2010 р. державною податковою інспекцією у м. Херсоні було проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Данон Дніпро" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2007 р. по 30.09.2009 р., валютного та іншого законодавства за цей же період, про що складено акт від 17.03.2010 р. № 1168/23-5/31489175 (далі акт перевірки). На підставі акту прийняті податкові повідомлення-рішення від 26 березня 2010 р. № /0, № /0 та № /0.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № /0 підприємству визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 77 185,50 грн., в тому числі за основним платежем 51 457,00 грн., за штрафними санкціями 25 728,50 грн.

За актом перевірки збільшення зобовязань з податку на прибуток відбулось за рахунок виявлених порушень Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (далі Закон № 334/94-ВР) в частині формування валових доходів та валових витрат позивача за перевірений відповідачем період.

За наслідками перевірки позивачу збільшено валові доходи на 124 122,0 грн. та зменшено задекларовані валові витрати на 81 704,0 грн. На збільшення податкових зобовязань з податку на прибуток вплинуло те, що позивач, на думку відповідача, в порушення п. 5.9. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не відкоригував залишки покупних товарних запасів на вартість зіпсованої у серпні 2008 р. молочної продукції у сумі 124 122,0 грн., які використані не в господарській діяльності платника податків.

Позивач проти цього висновку заперечує і наголошує, що зіпсована молочна продукція - це тестова продукція, яка повязана з випуском та випробуванням нової технологічної лінії та випуском нових видів продукції і є його запланованими технологічними втратами, понесеними з метою подальшого отримання доходу. Технологічні втрати у вигляді зіпсованої молочної продукції повязані з майбутнім отриманням доходу і тому є витратами понесеними у межах його господарської діяльності і підлягають включенню до валових витрат.

З огляду на економічну суть даного порушення, суд приходить до висновку, що витрати позивача при проведенні тестування нової технологічної лінії можуть бути повязані з роботами, які безпосередньо пов'язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою і тому є витратами, повязаними з господарською діяльністю позивача. Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. N 92 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", первісна вартість об'єкта основних засобів, крім витрат на придбання, складається також з інших витрат, безпосередньо пов'язаних з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.

Відповідно до пп. 5.3.2. п. 5.3. ст. 5 Закону України № 334/94-ВР не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Відповідно до п. 5.9. ст. 5 Закону № 334/94-ВР платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Таким чином, вартість молочної продукції, використаної для налагоджування нової виробничої лінії підлягала включенню до складу вартості цієї лінії з подальшою амортизацією цих витрат при введені лінії в експлуатацію. Відповідно до цього позивач зобовязаний був відкоригувати вартість покупної сировини на початок з кварталу 2008 р., а отриманий у результаті цього коригування приріст балансової вартості покупних запасів у сумі 124 122,0 грн. віднести до валових доходів 3 кварталу 2008р., що в кінцевому рахунку відповідає висновкам відповідача з цього питання.

Відповідно до акту перевірки позивач в порушення пп. 8.4.1. п. 8.4. ст. 8 Закону № 334/94-ВР позивач відніс до валових витрат 12 869,0 грн. вартості монтажу придбаних основних засобів. Зазначений висновок відповідача відповідає приписам пп.8.4.1. п.8.4. ст..8 Закону №334 і не є предметом даного спору. Тому суд погоджується з цим висновком відповідача.

Не належить до предмету спору включення позивачем в порушення п. 5.9 ст. 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат вартості зіпсованого у квітні 2008 р. сухого молока на суму 10 948,0 грн. Відповідач вважає, що позивач при здійснені розрахунку приросту (убутку) покупних запасів повинен був провести коригування залишків покупної сировини на вартість зіпсованого сухого молока, а проведення коригування початкових залишків дозволило б зменшити задекларований у 2 кварталі 2008 р. убуток покупних запасів у складі задекларованих валових витрат цього податкового періоду. Діючий порядок складання розрахунку приросту (убутку) покупних запасів передбачає коригування залишків покупних запасів у разі їх використання на потреби, які не повязанні з господарською діяльністю платника податку. Зіпсування матеріальних цінностей унеможливлює в подальшому використання їх у господарській діяльності платника податків і тому суд погоджується з цим висновком відповідача.

За актом перевірки позивач в порушення пп. 5.6.1 п.5.6. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" відніс до складу валових витрат нараховану працівникам матеріальну допомогу та витрачені кошти на подарунки у сумі 48 662,0 грн. та 9 225,0 грн. відрахування до державних цільових фондів на суму нарахованих виплат матеріальної допомоги і вартість подарунків.

Відповідно до п. 5.6.1 п. 5.6. ст. 5 Закону № 334/94-ВР з урахуванням норм пункту 5.3 цієї статті до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі працівники), які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами закону, що регулює питання оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства, що встановлює правила оподаткування прибутковим податком з громадян).

Суд не погоджується з висновком відповідача тому, що діючим законодавством України не обмежується розмір оплати праці найманих працівників платника податків та не оговорюється структура цих виплат. На думку суду, витрати платника податків на оплату праці найманих працівників включають будь-які виплати, пільгові компенсації, та подарунки, які надаються цим платником своїм працівникам, головним критерієм приналежності цих виплат до доходів працівників платника податків є здійснення платником податку відрахувань до державних цільових фондів (пенсійного, соцстраху та інших).

Відповідачем не обґрунтовано безпідставності відрахування позивачем внесків до державних цільових фондів та те, що ці виплати за своїм функціональним призначенням є матеріальною допомогою, яка звільняється від оподаткування. Тому суд вважає, що позивач правомірно відніс витрати на оплату праці найманих працівників у сумі 57 887,0 грн. до складу валових витрат, а відповідач неправомірно визначив зобовязання з податку на прибуток у сумі 14 471,75 грн. на ці витрати.

Враховуючи, що відповідач за спірним податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2010р. № /0 визначив розмір штрафних санкцій за несплату зобовязань з податку на прибуток за атом перевірки від 17.03.2010р. на рівні 50 відсотків донарахованої суми, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № /0 є протиправним в частині визначення зобовязання з податку на прибуток на суму 21 707,63 грн., у тому числі за основним платежем на 14 471,75 грн. та за штрафними санкціями на 7 235,88 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № /0 товариству з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро" визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 978 899,91 грн., в тому числі в тому числі за основним платежем 326 299,97 грн., за штрафними санкціями 652 599,94 грн.

При проведенні перевірки відповідачем було встановлено, що позивач проводив виплати винагороди на користь російських, французьких та польських субєктів підприємницької діяльності, а податок на прибуток, передбачений ст. 13 № 334/94-ВР, у розмірі 15 відсотків проведених виплат на користь нерезидентів України, з доходів не утримав та у бюджет не перерахував. Наявність пільги по утриманню та сплаті податку з доходів нерезидентів позивач належним чином не підтвердив. Таким чином, позивач, на думку відповідача, безпідставно не сплатив податок на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 3 226 299,97 грн., за несплату цього податку до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 952 599,94 грн.

За статтею 13 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Угодами про уникнення подвійного оподаткування передбачено звільнення від оподаткування доходів, виплачених на користь російських, французьких та польських субєктів підприємницької діяльності.

Відповідно до Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001р. № 470, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Довідка видається компетентним органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором, за формою згідно з додатком 1 або згідно із законодавством такої країни. Довідка, яка надається за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України. Довідка дійсна в межах календарного року, в якому вона видана.

Особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати положення міжнародного договору, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.

За п. 8 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 4 цього Порядку доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Відповідач наголошує, що контрагенти позивача - нерезиденти України зазначених вище довідок не надали і тому їх доходи не можуть бути звільнені від оподаткування.

Позивач вважає, що виплачені ним винагороди на користь іноземних осіб не є доходами виплаченими на їх користь, а є лише виручкою від реалізації товарів(робіт, послуг), які виплачувались цим особам як компенсація за надані ними послуги. Саме це, на думку позивача, позбавляє відповідача права вважати ці виплати доходом та утримувати з цих виплат податок на прибуток.

Відповідно до ст. 13 Закону України № 334/94-ВР будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти інші доходи від здійснення нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів (робіт, послуг), переданих (виконаних, наданих) резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг з міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Документи, надані суду, свідчать, що позивач спірні виплати іноземним партнерам провадив як компенсацію вартості наданих йому робіт та послуг.

Так, відповідно до договору від 17.10.2007 р. позивач проводив виплати ЗАО "Данон Волга" за наданим ним консультативні послуги, за договором № IND-240408/02569 компанії "ProConceil" за аудиторські послуги, аналогічно по іншим виплатам, які відповідач вважає доходами, виплаченими на користь іноземних осіб.

Таким чином, виплачені спірні винагороди є доходами виплаченими позивачем у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів (робіт, послуг), переданих (виконаних, наданих) резиденту від такого нерезидента (постійного представництва і не підпадають під регулювання ст. 13 Закону № 334/94-ВР та звільняються від оподаткування податком на прибуток іноземних юридичних осіб, а спірне податкове повідомлення рішення від 26.03.2010р. № /0 суперечить вимогам законодавства.

За спірним податковим повідомленням рішенням №001372301/0 позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 27 013,98 грн., в тому числі в тому числі за штрафними санкціями 27 013,98 грн., у звязку з нецільовим використанням податку на додану вартість при застосуванні спеціального режиму нарахування, сплати, та використання цього податку.

У ході проведення перевірки відповідач встановив, що позивач при складанні декларації з податку на додану вартість (далі ПДВ) переробного підприємства, яке застосовує особливий порядок оподаткування операції з молочною сировиною сільгоспвиробників, до податкового кредиту квітня 2008 р. відніс податок, нарахований на вартість утилізованого неліквіду (сухого молока) у сумі 2 189,58 грн. та до податкового кредиту серпня 2008 р. - податок у сумі 24 824,4 грн., нарахований на вартість зіпсованої молочної сировини. Зазначені дії позивача, на думку відповідача, є порушенням пп. 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. № 168/97-ВР (далі Закон № 168/97-ВР) і потягнули за собою завищення податкового кредиту позивача на 27 013,98 грн. і заниження суми податку на додану вартість позивача по декларації з ПДВ за переробною галуззю.

Позивач проти цього висновку заперечує і вважає, що він не здійснив порушення законодавства з ПДВ, а податок на додану вартість з придбаних матеріальних цінностей, які були зіпсовані у процесі його господарської діяльності, підлягав включенню до податкового кредиту декларації з ПДВ і тому у відповідача відсутнє право для застосування штрафних санкцій за спірним податковим повідомленням-рішенням.

На момент вчинення порушень, виявлених перевіркою ДПІ, за п.11.21 ст. 11 Закону № 168/97-ВР передбачалось, що до 1 січня 2009 року сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлювався Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1999р. № 805 переробні підприємства за результатами діяльності за кожний звітний (податковий) період ведуть окремий податковий і бухгалтерський облік готової продукції, виготовленої з поставлених сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі. За результатами окремого обліку готової продукції, виготовленої з поставлених сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі, переробні підприємства відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" визначають суми податкових зобов'язань та податкового кредиту, які виникають у зв'язку з переробкою та поставкою такої продукції, і складають окрему податкову декларацію, яка разом з декларацією щодо іншої діяльності подається до органу державної податкової служби за місцем реєстрації переробного підприємства як платника податку на додану вартість у порядку і в строки, встановлені зазначеним Законом, з урахуванням вимог нормативно-правових актів Державної податкової адміністрації. Визначена до сплати за окремою податковою декларацією сума податку на додану вартість перераховується переробним підприємством на його не бюджетний рахунок у строки, встановлені для сплати податку на додану вартість, з урахуванням коштів, перерахованих відповідно до пункту 5 цього Порядку. Переробне підприємство разом з окремою податковою декларацією за кожний звітний (податковий) період подає як підтвердження сплати сум податку реєстр платіжних доручень на фактично зараховані на не бюджетний рахунок кошти і виписку територіальних органів Державного казначейства з не бюджетного рахунка. Суми податку на додану вартість, визначені переробним підприємством за окремою податковою декларацією, щодо яких переробне підприємство не подало органу державної податкової служби підтвердження їх перерахування на не бюджетний рахунок, вважаються такими, що використовуються переробним підприємством не за цільовим призначенням і підлягають стягненню до державного бюджету.

Таким чином, заниження задекларованої до сплати суми податку на додану вартість переробним підприємством тягне за собою не перерахування його на не бюджетний рахунок і прирівнюється до нецільового використання цієї суми податку, а сума не перерахованого податку підлягає стягненню до бюджету .

Відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Під час дослідження матеріалів справи судом було встановлено, що вартість придбаної молочної сировини, яка використана для апробації нового обладнання підлягала включенню до вартості цього обладнання, а вартість утилізованого неліквіду сухого молока є витратами, які не повязані з веденням господарської діяльності позивача. Отже, податок на додану вартість на вартість молочної сировини у сумі 24 824,4 грн. підлягав включенню до складу податкового кредиту, а податок у сумі 2 189,58 грн., сплачений при придбанні утилізованого сухого молока, до податкового кредиту включенню не підлягає.

Таким чином, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № /0 є протиправним в частині визначення зобовязання з податку на прибуток на суму 24 824,40 грн., у тому числі штрафними санкціями на 24 824,40 грн.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Данон Дніпро" до державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати частково протиправним податкове повідомлення - рішення від 26.03.2010 р. № /0 в частині визначення зобов'язання з податку на прибуток на суму 21 707,63 грн., у тому числі за основним платежем на 14 471,75 грн., за штрафними санкціями на 7 235,88 грн., в іншій частині - залишити без змін.

Визнати частково протиправним податкове повідомлення - рішення від 26.03.2010 р. № /0 в частині визначення зобов'язання з податку на додану вартість на суму 24 824,40 грн., у тому числі за штрафними санкціями на 24 824,40 грн., в іншій частині - залишити без змін.

Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 р. № /0 про визначення зобов'язання з податку на прибуток іноземних осіб у сумі 978 899,91 грн., у тому числі за основним платежем 326 299,97 грн., за штрафними санкціями 652 599,94 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 липня 2010 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 2.11.3