Справа № 2а/1570/10383/2011
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 р.м.ОдесаСправа № 2а/1570/10383/2011

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Одеської митниці ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України (правонаступник Державної митної служби України), Одеської митниці ДФС (правонаступник Південної митниці) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної митної служби України (далі ДМС України), правонаступником якої є Державна фіскальна служба України (далі ДФС України), та Південної митниці, правонаступником якої є Одеська митниця ДФС (далі Одеська митниця), про визнання протиправним та скасування наказу ДМС України від 7 листопада 2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України, поновлення позивача на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день фактичного поновлення на посаді.

В обґрунтування позову зазначалось, що наказом ДМС України від 7 листопада 2011 року № 2450-к за порушення Присяги державного службовця припинено перебування позивача на державній службі в митних органах України згідно ОСОБА_4 України «Про державну службу», на підставі подання Південної митниці від 5 жовтня 2011 року № 11/25-01/15121 та акту службового розслідування від 29 вересня 2011 року № 38/11-2011. Зазначений наказ, на думку позивача, видано з порушенням ОСОБА_4 України «Про Дисциплінарний статут митної служби України» та Кодексу законів про працю України, оскільки звільнення відбулось у період тимчасової непрацездатності позивача, що є підставою для його скасування та поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ДМС України від 7 листопада 2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» в частині припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України. Поновлено позивача на роботі на рівнозначній посаді митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС з 8 листопада 2011 року. Стягнуто з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 196196 грн. 46 коп. з урахуванням відрахувань (податків) по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 %, єдиного соціального внеску у розмірі 2,6 % та воєнного збору у розмірі 1,5 %. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення позивача на роботі на рівнозначній посаді митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС та в частині стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3521 грн. 10 коп. з урахуванням відрахувань (податків) по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15 %, єдиного соціального внеску у розмірі 2,6 % та воєнного збору у розмірі 1,5 %.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник Одеської митниці ДФС в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом невірно застосовано норми матеріального права, зокрема ст. ст. 5, 9, 10, 17 ОСОБА_4 України «Про державну службу», ст. ст. 408 та 413 Митного кодексу України, п. п. 1.6, 4.6 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України від 4 серпня 2010 року № 214, та ст. ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України. Крім того, судом першої інстанції не враховано практику Верховного Суду України, повязану з вирішенням спорів даної категорії.

Представник ДФС України в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом невірно застосовано норми матеріального права, а саме ст. ст. 5, 9, 10, 17, 30 ОСОБА_4 Украйни «Про державну службу», ст. ст. 408 та 413 Митного кодексу України, п. п. 1.6, 4.6 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України від 4 серпня 2010 року № 214, та ст. ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України. На думку апелянта, при виданні названого вище наказу щодо звільнення з посади ОСОБА_1 з підстав, передбачених п. 6 ст. 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу», ДМС України діяла в межах наданих повноважень, на підставі норм законодавства та не порушувала права позивача. Крім того, судом першої інстанції не враховано практику Верховного Суду України, повязану з вирішенням спорів даної категорії.

У звязку з викладеним, в апеляційних скаргах ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційні скарги позивач просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представників відповідачів в підтримку апеляційних скарг, а також позивача про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність їх часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в митних органах України на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці.

Наказом Держаної митної служби України від 7 листопада 2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» за порушення п. 16 розділу 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, Основних правил інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу України, Пояснень до УКТЗЕД, Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації та п. 4 Положення про вантажну митну декларацію, що виразилось в невірному визначенні коду товару № 5 за ВМД від 5 серпня 2011 року № 500060701/2011/015745, та прийняття рішення щодо визначення коду товару № 4 на підставі його неповного опису, зазначеного в графі 31 ВМД від 5 серпня 2011 року № 500060701/2011/015746, який не дозволяв однозначно встановити його класифікацію у відповідності до вимог УКТЗЕД, припинено перебування на державній службі старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці ОСОБА_1 за порушення Присяги держаних службовців відповідно до ст. 17, п. 6 ч. 1 ст. 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Названий наказ видано на підставі подання Південної митниці від 5 жовтня 2011 року № 11/25-01/15121 та акту службового розслідування від 29 вересня 2011 року № 38/11-2011.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу про припинення перебування позивача на державній службі в митних органах з поновленням на службі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачами не доведено факт вчинення позивачем проступку, що дискредитує посадову особу митної служби та митну службу України в цілому.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 ОСОБА_4 України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах митного контролю, здійснюється відповідно до цього ОСОБА_4, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно ст. 14 названого ОСОБА_4 (у вказаній вище редакції) дисциплінарні стягнення до державного службовця застосовуються за: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обовязків, перевищення своїх повноважень; 2) порушення обмежень, повязаних з проходженням державної служби; 3) вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу» (у вказаній вище редакції) визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього ОСОБА_4.

Статтею 408 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обовязки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 410 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) у митній службі України діє Дисциплінарний статут, який затверджується законом.

На момент виникнення спірних правовідносин суть службової дисципліни, права та обовязки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень, визначалися Дисциплінарним статутом митної служби України (далі Дисциплінарний статут), затвердженим ОСОБА_4 України від 6 вересня 2005 року № 2805-IV.

Згідно Преамбулі Дисциплінарного статуту регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 21 Дисциплінарного статуту порушення службової дисципліни - протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобовязання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обовязків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

До діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать, зокрема, порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України (пункти 1 та 2 ст. 22 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. 31 названого Статуту з метою зясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обовязкове службове розслідування.

На момент виникнення спірних правовідносин приводи, підстави, мету, порядок призначення і проведення службового розслідування, прийняття за ним рішень, виконання цих рішень, формування матеріалів службового розслідування у справі, а також права та обовязки посадових осіб митної служби України під час їх проведення, визначалися Інструкцією про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України, затвердженою наказом Державної митної служби України від 13 серпня 2010 року № 918 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 лютого 2011 року за № 154/18892).

Як встановлено матеріалами справи, наказом ДМС України від 7 листопада 2011 року № 2450-к «Про припинення перебування на державній службі» припинено перебування позивача на державній службі в митних органах України на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Роздільна» Південної митниці за порушення Присяги держаного службовця внаслідок порушення позивачем п. 16 розділу 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, Основних правил інтерпретації УКТЗЕД Митного тарифу України, Пояснень до УКТЗЕД, Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації та п. 4 Положення про вантажну митну декларацію, що виразилось в невірному визначенні коду товару № 5 за ВМД від 5 серпня 2011 року № 500060701/2011/015745, та прийняття рішення щодо визначення коду товару № 4 на підставі його неповного опису, зазначеного в графі 31 ВМД від 5 серпня 2011 року № 500060701/2011/015746, який не дозволяв однозначно встановити його класифікацію у відповідності до вимог УКТЗЕД.

Підставою для видання оскарженого наказу в частині припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України зазначено подання Південної митниці від 5 жовтня 2011 року № 11/25-01/15121, а також акт службового розслідування від 29 вересня 2011 року № 38/11-2011.

Зі змісту названого акта вбачається, що в результаті проведення вибіркової перевірки ВМД, оформлених ВМО № 1 митного поста «Одеса-порт», були виявлені порушення, які стосувались митних процедур з ВМД. Зокрема, позивачем невірно визначено код товару № 5 ВМД № 500060701/2011/015745 від 5 серпня 2011 року та здійснюючи митні процедури за ВМД № 500060701/2011/015746 від 5 серпня 2011 року останній прийняв рішення щодо визначення коду товару № 4 на підставі неповного його опису, зазначеного в графі 31 ВМД, який не дозволяв однозначно встановити його класифікацію у відповідності до вимог УКТЗЕД. Згідно висновку акта службового розслідування, ОСОБА_1 порушено підпункти 2.4 - 2.6 Посадової інструкції головного інспектора сектора класифікації товарів відділу контролю митної вартості та класифікації товарів Південної митниці, а також статей 5 та 17 ОСОБА_4 України «Про державну службу», що, на думку митного органа, призвело до порушення Присяги державного службовця відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Системний аналіз наведених вище спеціальних і загальних норм, визначених у статтях 21, 22 та 31 Дисциплінарного статуту, а також у статтях 14, 17 та 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу» у вказаних вище редакціях, дає підстави вважати, що за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених ст. 22 Дисциплінарного статуту та ч. 2 ст. 9 ОСОБА_4 України «Про державну службу», найбільш суворим з яких є звільнення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу» передбачено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення. Отже, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби, а тому, припинення державної служби у звязку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав.

Проте, припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

Як вже зазначалось вище, правовий статус посадових осіб митної служби України визначається Митним кодексом України, а в частині, що ним не регулюється, ОСОБА_4 України «Про державну службу». Тобто, дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Дисциплінарного статуту митної служби України. ОСОБА_4 України «Про державну службу» можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, оскільки припинення державної служби з підстав п. 6 ч. 1 ст. 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу має бути мотивовано.

Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обовязків, що випливає із тексту Присяги, викладеного в статті 17 ОСОБА_4 України «Про державну службу».

При цьому передумовою звільнення державного службовця за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

Таким чином, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідачами не доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу, оскільки не надано належних доказів порушення позивачем честі працівника митних органів України та доказів скоєння позивачем проступку, який виразився у підриві довіри та авторитету митних органів України навмисними діями, що не сумісно із подальшим проходженням останнього як державного службовця митної служби України, у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 30 ОСОБА_4 України «Про державну службу».

Крім того, матеріалами справи встановлено, що оскаржений наказ ДМС України видано з порушенням вимог п. 3 ст. 25 та ст. 26 Дисциплінарного статуту митної служби України та гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України.

Так, відповідно до п. 3 ст. 25 Дисциплінарного статуту обставиною, що виключає можливість застосування дисциплінарних стягнень, є закінчення місячного строку від дня виявлення дисциплінарного правопорушення, не рахуючи часу відсторонення посадової особи митної служби від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю, перебування її у відпустці чи у відрядженні або часу проведення службового розслідування (якщо воно проводилося).

Згідно ст. 26 названого Статуту дисциплінарне стягнення не застосовується у разі відсутності посадової особи митної служби на роботі у звязку з тимчасовою непрацездатністю; під час перебування посадової особи митної служби у відпустці або відрядженні; під час службового розслідування.

Статтями 40 та 41 КЗпП України визначенні підстави та випадки, коли трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Зокрема, ст. 40 названого Кодексу встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Як зазначено вище, підставою для видання оскарженого наказу стали результати службового розслідування, за результатами якого складено акт службового розслідування від 29 вересня 2011 року.

Наказ ДМС України № 2450-к в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_1 видано 7 листопада 2011 року.

Отже, з моменту виявлення правопорушення, а саме з 29 вересня 2011 року, до моменту застосування дисциплінарного стягнення, тобто до 7 листопада 2011 року, пройшов термін в один місяць та девять днів, що свідчить про видання наказу з порушенням встановленого ст. 25 Дисциплінарного статуту строку.

До того ж, в період з 4 по 16 листопада 2011 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності, виданим Дунайською басейновою лікарнею на водному транспорті за № АВМ 510934, який наявний в матеріалах справи (т. 1 а. с. 15). Тобто, видання 7 листопада 2011 року оскарженого наказу ДМС України про припинення перебування ОСОБА_1 на державній службі відбулось в період тимчасової непрацездатності позивача, оскільки останній перебував на лікарняному до 16 листопада 2011 року, що є порушенням ст. 26 Дисциплінарного статуту митної служби України та ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог ОСОБА_4 України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Із врахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу ДМС України від 7 листопада 2011 року № 2450-к в частині припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України з поновленням останнього на раніше займаній посаді, є правильним.

На підставі ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 1 ст. 27 ОСОБА_4 України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно п. 5 названого Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

На виконання положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, виходячи з наявної в матеріалах справи довідки Південної митниці про заробітну плату ОСОБА_1, судом першої інстанції проведено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, який склав 196196 грн. 46. коп..

Правильність названого розрахунку не ставиться під сумнів в апеляційних скаргах ДФС України та Одеської митниці ДФС.

Разом з цим, при стягненні з Одеської митниці ДФС на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 196196 грн. 46 коп., судом першої інстанції не враховано, що протягом вимушеного прогулу ОСОБА_1 був працевлаштований на двох підприємствах.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

На вимогу суду апеляційної інстанції, для зясування усіх обставин у справі, позивачем надано довідки про отримання заробітної плати від 8 грудня 2016 року за вих. № 0108 та від 8 грудня 2016 року за вих. № 015/16, зі змісту яких вбачається, що за період з 8 листопада 2011 року по 18 серпня 2016 року, тобто за весь період вимушеного прогулу, ОСОБА_1 був працевлаштований на двох підприємствах, зокрема з 8 травня 2012 року по теперішній час в ПП «Прайд Експрес» (з 6 червня 2012 року займає посаду директора) (основне місце роботи), і, крім того, з 17 грудня 2014 року по 31 травня 2016 року позивач працював за сумісництвом у ТОВ «Глобал Форвардінг» (т. 2 а. с. 186, 187).

При цьому на підтвердження зазначених обставин позивачем також надано копію трудової книжки (т. 2 а. с. 188-189).

За період роботи на названих підприємством ОСОБА_1 отримано заробітну плату в розмірі 116066 грн. 30 коп..

Виходячи з наведених вище положень чинного законодавства, а також розяснень, що містяться в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», отриманий протягом вимушеного прогулу заробіток за новим місцем роботи має бути зарахований до оплати за час вимушеного прогулу.

Таким чином, стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80130 грн. 16 коп. (196196 грн. 46 коп. (визначений судом першої інстанції заробіток за час вимушеного прогулу) - 116066 грн. 30 коп. (заробіток за новим місцем роботи протягом вимушеного прогулу) = 80130 грн. 16 коп.).

Оскільки судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, однак при цьому помилково застосовано норми матеріального права в частині визначення заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, постановлене судове рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України підлягає зміні з викладенням пункту 4 мотивувальної частини постанови Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року в новій редакції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Одеської митниці ДФС задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року змінити.

Викласти пункт 4 мотивувальної частини постанови Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року в наступній редакції:

«Стягнути з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80130 (вісімдесят тисяч сто тридцять) грн. 16 коп., з відрахуванням утриманих з названої суми середнього заробітку податків та інших обовязкових платежів».

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_5