Справа № 362/6279/16-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/6279/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Медведєв К.В., Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати неправомірним рішення Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років та протиправними дії Васильківського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Київської області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_2 згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язати Васильківське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Київської області провести обчислення ОСОБА_2 пенсії за вислугою років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 29 квітня 2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження її максимального розміру.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2017 року в порядку скороченого провадження поновлено позивачу строк звернення до суду та задоволено адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.09.1993 позивач був зарахований студентом юридичного факультету Київського державного університету ім. Т.Шевченка на денну форму навчання і закінчив вищий учбовий заклад 20.06.1998, за спеціальністю правознавство, що підтверджується Архівною довідкою № 010-17/313 від 23.06.2016 (а.с. 24).

20 червня 1998 року Київським університетом імені Тараса Шевченка позивачу видано диплом спеціаліста НОМЕР_1, яким підтверджується, що останній навчався на юридичному факультеті Київського університету імені Тараса Шевченка та повністю закінчив курс навчання, за спеціальністю «правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста права (а.с. 23).

Згідно записів трудовій книжці позивача НОМЕР_2, 31 серпня 1998 року, Наказом №801 позивач був призначений на посаду старшого помічника Васильківського міжрайонного прокурора - стажиста (а.с. 18).

З 31.08.1998 і по сьогодні позивач виконує функціональні обов`язки працівника прокуратури України, і займав різні посади від старшого помічника міжрайонного прокурора до начальника відділу Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України (а.с. 18-22).

Згідно даних органу пенсійного фонду стаж роботи позивача по вислузі років станом на 31.03.2016 складає 19 років 11 місяців 26 днів, в тому числі на посаді прокурора 17 років 7 місяців 1 день.

29 квітня 2016 року позивач звернувся до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII.

Рішенням від 06.05.2016 № 2278/04 Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру», оскільки з 01.06.2015 органи Пенсійного фонду України пенсії відповідно до вказаного Закону не призначають, відтак підстави для призначення пенсії по вислузі років немає. Крім того, зазначило, що за наданими документами право на пенсію позивач матиме після досягнення пенсійного віку передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 11).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення пенсіонер звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з набранням чинності 30.09.2016 змін до ст. 129 Конституції України, на суддю покладено обов'язок керуватися саме верховенством права, на підставі правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 10.12.2003 №21-348а13, від 17.12.2013 № 21-445а13, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У відповідності до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначались статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (надалі - Закон №1789-ХІІ).

За правилами частини першої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції до 08.07.2011) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно із частиною першою статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції від 08.07.2011) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

За змістом частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким у пункті 5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема «Про прокуратуру».

Однак, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII) згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

У відповідності до частини першої статті 86 Закону №1697-VII (в редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, з наведеного вбачається, що як відповідно до положень статті 50-1 Закону №1789-XII (в редакції від 08.07.2011), так і відповідно до положень статті 86 Закону №1697-VII, який чинний на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

З наведеного вбачається, що під час прийняття Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII не допущено звуження прав позивача.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно із частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звернення позивача до відповідача, вислуга років позивача не відповідала вимогам статті 50-1 Закону №1789-XII (в редакції від 08.07.2011) та частини першої ст. 86 Закону № 1697-VII, відтак такий стаж роботи згідно з вказаними Законами не дає право на призначення йому пенсії за вислугу років.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та залишення без розгляду позовної заяви, з огляду на наступне.

23 лютого 2017 року під час судового засідання в суді апеляційної інстанції представником позивача адвокатом Григоренко В.В. подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з її відкликанням на підставі п. 5 статті 155 КАС України.

У відповідності до ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Крім того, згідно постанови Верховного Суду України від 03.02.2016 (справа №817/4248/14) на стадії апеляційного розгляду скасування постанови чи ухвали суду першої інстанції і ухвалення рішення про залишення позовної заяви без розгляду дозволяється у випадку, коли позивач під час підготовчого провадження чи судового розгляду подав клопотання про відкликання позовної заяви, а суд з якихось причин його не розглянув.

Згідно з частиною першою статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів відступає від вказаної позиції Верховного Суду України, оскільки вважає таке трактування прав позивача в судовому процесі є звуженням його прав.

У відповідності до п. 5 частини першої статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо: надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказане клопотання представника позивача - адвоката Григоренко В.В., постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2017 року - скасувати, а позовну заяву - залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 183-2, 195, 196, 198, 203, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити частково.

Клопотання представника позивача - адвоката Григоренко В.В. про відкликання позовної заяви та залишити позовну заяву без розгляду - задовольнити.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2017 року - скасувати. Позовну заяву ОСОБА_2 до Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.