Справа № 520/14753/16-а
Суддя: Васильків О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/520/226/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О. В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, суд, -

В С Т А Н О В И В:

22.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси №842121 від 10.11.2016 року про відмову у здійсненні перерахунку пенсії державного службовця, у зв'язку із підвищенням заробітної плати державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції, чинній на день її призначення, виходячи із розміру 82 % посадового окладу, з урахуванням у повному обсязі суми усіх складових заробітної плати, відповідно до довідок ГУПФ в Одеській області від 20.07.2011 року № 3610/10 та № 3611/10, та прокоригувати ці виплати на рівень зростання посадового окладу, що передбачено п. 2 постанови КМУ № 688 від 26.05.2004 року, постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, починаючи з 01.12.2015 року зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси проводити в подальшому виплату пенсії у розмірі 82 % посадового окладу з урахуванням додатково нарахованих сум, зазначених у довідках від 20.07.2011 року № 3610/10 та № 3611/10 та проведення перерахунку у зв'язку із підвищенням посадового окладу державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013 без обмежень, встановлених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року.

При цьому позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси з 21.07.2011 року та отримує пенсію за віком у розміру 82 % посадового окладу, з урахуванням у повному обсязі суми усіх складових заробітної плати.

Ухвалою судді від 23.11.2016 року у даній справі відповідно до ст. 183-2 КАС України відкрито скорочене провадження.

08.12.2016 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на позовну заяву ОСОБА_1 та клопотання про залишення позовних вимог без розгляду. Крім того, 12.12.2016 року на адресу суду надійшла заява відповідача про призначення справи до судового розгляду у зв'язку із складністю даної справи.

Ухвалою суду від 13.12.2016 року призначено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримала та просить її задовольнити.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси - Пінковська А.В. у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення на позовну заяву.

Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 29.09.2011 року, позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років.

10.11.2016 року управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси було прийнято рішення № 842121 «Про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії», в якому повідомлялось, що у зв'язку із набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, скасовано, зокрема ст. 37 Закону України «Про державну службу» якою передбачалося право на проведення перерахунку пенсії. Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких законодавчих актів» від 09.12.2015 року № 1013 скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 3723.

Згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії позивачу) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28 грудня 2014 року № 76-VIII текст статті 37-1 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 4 та 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», в редакції, яка була чинна до 15.12.2015 року, було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

У зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» був виключений, а п. 5 змінений.

Разом з тим, згідно положень частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України(справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Право позивача на отримання пенсії саме в порядку, який передбачав збільшення її розміру шляхом здійснення перерахунку у разі збільшення суми заробітної плати державного службовця на відповідній посаді виникло у 2011 році. Тобто воно виникло раніше зазначених вище змін до Постанови КМУ № 865, які відбулися у 2015 році. Нові ж нормативно-правові акти застосовуються до тих юридичних фактів, що настали після набрання чинності таким актом.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.05.1997 р. № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата вказав, що закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативного акту.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з рішенням КСУ від 22.05.2008 № 10-рп/2008, тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена" (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Тому, до правовідносин сторін повинні застосовуватися приписи статті37 та статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії позивачу).

В п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», зазначено, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Згідно рішення Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13 травня 2015 року, Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини 1, 2 статті 8, частина 2 статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Із цього приводу Конституційний суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Згідно частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в пунктах 19, 22, 27 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

Згідно статті 71 частина 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання пенсійного фонду щодо обґрунтованості відмови у перерахунку позивачу пенсії не вбачаються суду доведеними, оскільки належними доказами не підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася з заявою про перерахунок пенсії 09.11.2016 року.

А, відповідно частини четвертої ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність здійснення перерахунку пенсії позивачу саме з 01.11.2016 року, у зв'язку із чим, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

При цьому суд приймає до уваги заперечення представника відповідача, що вимога позивача прокоригувати виплати на рівень зростання посадового окладу, що передбачено п. 2 постанови КМУ № 688 від 26.05.2004 року, постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, починаючи з 01.12.2015 року, сформульована некоректно, у зв'язку із чим не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади.

Відповідно до ч. 1, 3ст. 8 КАС України,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду, в тому числі, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, Законом України «Про державну службу», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси №842121 від 10.11.2016 року про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії державного службовця, у зв'язку із підвищенням заробітної плати державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції, чинній на день її призначення, виходячи із розміру 82 % посадового окладу, з урахуванням у повному обсязі суми усіх складових заробітної плати, відповідно до довідок ГУПФ в Одеській області від 20.07.2011 року № 3610/10 та № 3611/10, починаючи з 01.11.2016 року.

Звернути постанову до негайного виконання у межах одного місяця.

В іншій частині вимог, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Васильків О. В.