Справа № 426/1938/17
Суддя: Скрипник С. М.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 426/1938/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Скрипника С.М., при секретарі Брайловській М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, зазначивши наступне.

Позивач ОСОБА_1 відноситься до категорії учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії МВ № 028897 від 06.11.2015 року на підставі чого має право на отримання щорічної грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що фактично у 2016 році йому була нарахована та сплачена виплата одноразової щорічної грошової допомоги в розмірі 920 грн. 00 коп., вважає, що відповідач не в повному обсязі сплатив йому кошти та просить визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною та зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити на його користь недонараховані 4730 грн., з урахуванням проведених раніше виплат, та зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати йому вказану щорічну грошову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надавши на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути адміністративний позов без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача до суду не зявився, надав суду заперечення на адміністративний позов, в якому також просив суд розглянути справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так як в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Тому суд бере до уваги, що у справі «Delcourt v. Belgium», у своєму рішенні від 17 січня 1970 року Європейський Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. А у справі «Bellet v. Fгаnсе» (рішення від 04 грудня 1995 року) цей суд констатував, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд, з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Але разом з цим, в рішеннях, які названий суд приймав пізніше, зокрема по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і заважає розгляду позовних вимог. А у справі Ilhan v. Turkey (рішення від 27 червня 2000 року) Європейський Суд констатував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, хоча право на доступ до правосуддя і не являється абсолютним та визнається Європейським судом з прав людини таким, що може бути обмежене певним строком, положення частини 2 статті 99 КАС України не повинні застосовуватись автоматично, оскільки слід звернути увагу на конкретні обставини справи.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вбачається, що позивач просить визнати неправомірною бездіяльність щодо зобовязання провести перерахунок та виплату одноразової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік.

Про те, що виплата грошової допомоги проводилася позивачу в меншому розмірі ніж передбачено ст.12 цього Закону, позивач знав ще в квітні 2016 року, коли йому була нарахована та виплачена грошова допомога до 5 травня в сумі 920 гривень, що вбачається з відповіді Управління соціального захисту населення Сватівської райдержадміністрації, але до суду з позовом звернувся лише 09 лютого 2017 року. Заяву про поновлення строку звернення до суду позивач ОСОБА_1 суду не подав і в позові така вимога не зазначена.

На підставі викладеного, та з урахуванням зазначених вимог закону адміністративний позов про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій необхідно залишити без розгляду.

Отже суд констатує, що позивач дійсно звернувся до суду із позовом після закінчення, встановленого частиною 2 статті 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, пропустивши його без поважних причин.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 99, 100, 155,254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - залишити без розгляду, в звязку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Скрипник