Справа № 448/1202/16-а,2-а/448/84/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 р. № 876/224/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачук А.І..,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП, третя особа інспектор взводу ОДДЗ батальйону №22 УПП у м.Львові ДПП Навроцький Степан Андрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 27.09.2016 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП, третя особа інспектор взводу ОДДЗ батальйону №22 УПП у м.Львові ДПП Навроцький Степан Андрійович, в якому просив скасувати постанову інспектора взводу ОДДЗ батальйону №2 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Навроцького Степана Андрійовича від 11.09.2016 у справі про адміністративне правопорушення серії АР №341972, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 425,00 грн.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача. Вказує, що ОСОБА_2 не може бути суб'єктом вказаного правопорушення, оскільки перебував у автомобілі лише в якості пасажира.

При апеляційному розгляді представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 11.09.2016 близько 08 год. на 78км+750м а/д «Львів-Шегині» перед перестроюванням не подав світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а також не пред'явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим своїми діями порушив вимоги п. 9.2 «б» та п. 2.4 «а» ПДР України.

За цим фактом, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР2 №341972 від 11.09.2016.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні та достатні підстави для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР2 №341972 від 11.09.2016.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Частиною 2 статі 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність, зокрема за порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до п. 9.2. Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Сигнали покажчиками повороту обов'язково мають подаватися завчасно і незалежно від місця виконання маневру (дорога, дворові території), наявності інших учасників дорожнього руху та плавності виконання маневру. Починаючи рух від-правого краю проїзної частини, необхідно подати сигнал лівого повороту, а від лівого - відповідно правого. Сигнал лівого повороту подається також перед перестроюванням на ліву смугу, поворотом ліворуч, розворотом, початком обгону. Сигнал правого повороту подається перед початком руху від лівого краю проїзної частини, зупинкою біля правого краю проїзної частини, поворотом або перестроюванням праворуч, а також перед перестроюванням під час завершення виконання обгону.

Також, відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобів повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за кермом був позивач, так як це стверджується диском відеофіксації з місця адміністративного правопорушення. З останнього також видно, що в автомобілі знаходився лише позивач і інших осіб, на які вказував позивач в салоні автомобіля не було. Слід також зазначити, що автомобіль з поля зору патрульних фактично не зникав.

При цьому, суд першої інстанції вірно дослідив та зазначив, що час, з якого автомобіль повернув праворуч і зник з камери спостереження до знову його появи в полі камер, становить не більше 3 секунд, а тому за цей час автомобілю необхідно було подолати віддаль біля 15м. до його зупинки після повороту праворуч та водію, як вказує позивач, заглушити двигун, відчинити двері, вийти з салону автомобіля та пройти віддаль біля 10 м., щоб зникнути з поля зору камери, що являється технічно неспроможним.

Крім того, із вказаного відеозапису встановлено , що водій автомобіля марки «MERCEDES BENZ Е200», реєстр. НОМЕР_1, повертаючи з головної дороги на другорядну, під час перестроювання, не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку.

Доказів, які б свідчили про неправомірність дій інспектора взводу ОДДЗ батальйону №22 УПП у м.Львові ДПП Навроцького Степана Андрійовича судом не здобуто.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, а постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням правил чинного законодавства.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч. 1 п. 1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Мостиського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року у справі №448/1202/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 28.02.2017 року.