Справа № 591/6122/16-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 р.Справа № 591/6122/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року по справі № 591/6122/16-а за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Суми Васильчука Юрія Миколайовича про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Суми Васильчука Юрія Миколайовича в якому просила: визнати незаконними дії відповідача щодо складання постанови АР № 720415 від 09.11.2016 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення частини першої 122 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову АР № 720415 від 09.11.2016 року про накладення адміністративного стягнення.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі (а.с.23, 24-27).

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт наполягає, що діяла в стані крайньої необхідності (а.с.31-33).

Позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що постановою серії АР № 720415 від 09.11.2016 року, ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що 09.11.2016 року о 9-55 годині в м. Суми по вул. Засумська ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконала вимоги заборонного знаку 3.21 та в'їхала в зону його дії, чим порушила п.п. 33.3.21 ПДР України (а.с. 9).

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Вимоги щодо змісту такої постанови встановлені цією ж нормою ст.283 КУпАП.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, що дає визначення крайньої необхідності, необхідно сукупність декількох умов, а саме: 1) дія повинна бути вчинена для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами; 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення Відповідача щодо відсутності будь-якої небезпеки, яку необхідно було усувати в тій ситуації за тих обставин, за яких позивач порушила п.п. 33.3.21 ПДР України та в'їхала в зону дії заборонного знаку 3.21, тим самим порушив правила дорожнього руху.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що вона в'їхала в зону дії заборонного знаку 3.21 з метою уникнення створення затору, та для усунення небезпеки водіям транспортних засобів, які рухались за нею, оскільки з відеозапису, дослідженого судом у судовому засіданні, вбачається, що позивач визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач не повідомляла інспектору поліції про те, що діяла в стані крайньої необхідності, не повідомляла інспектору поліції про те, що вона попереджала якусь небезпеку, а лише пояснила, що не змогла своїм автомобілем здійснити розворот на перехресті.

Та обставина, що позивач не змогла здійснити розворот на перехресті - не є перебування та вчинення дій позивачем у стані крайньої необхідності.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги та врахував зауваження відповідача - інспектора поліції Васильчука Ю.М., які містяться на відеозаписі розгляду справи про адміністративне правопорушення, які він зробив щодо дій водія ОСОБА_1, а саме про те, що розворот в даній ситуації можливо здійснювати лише на перехресті, а якщо у позивача виникли складності в здійсненні вказаного маневру, вона мала можливість зупинитися, увімкнути аварійну світлову сигналізацію та звернутися за допомогою до інших осіб, в тому числі до інспекторів поліції.

Так, відповідно до п. 10.6 ПДР України, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на пояснення позивача з приводу того, що їй було відомо, що поворот на вул. Ярослава Мудрого перегороджений бетонними блоками, такі бетонні блоки знаходились там і раніше, але був вузький проїзд, який згодом також загородили.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено того факту, що вона діяла в стані крайньої необхідності. В справі маються належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення вимоги дорожнього знаку.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року по справі № 591/6122/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі складена 03 березня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.