Справа № 826/1603/16
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1603/16 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Літвіної Н.М.,Коротких А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2016 року у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2016 року в задоволені позову відмовлено.

У засідання учасники процесу не з'явилися, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України - за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2003 року державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Барановою Т.І. на підставі актів про протести векселів про несплату, вчинених Першою київською державною нотаріальною конторою 04.01.2003 за реєстровими № № 2-36, 2-37, були вчинені Виконавчі написи, зареєстровані у реєстрі, відповідно за № № 2-353, 2-354, по умовам яких запропоновано стягнути на користь Закритого акціонерного товариства «Херсонська меблева фабрика», що знаходиться в м. Херсон, Миколаївське шосе, 23, векселедержателя простих векселів, відповідно, № № , , зі строком платежу 01.01.2003, складених 26.02.1999 в м. Києві на суми по 10 000,00 грн., з векселедавця НАЕК «Енергоатом», яке знаходиться в м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11.

28 березня 2003 року за заявами ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про примусове виконання виконавчих написів № № 2-353, 2-354, виданих 06.02.2003, про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ЗАТ «Херсонська меблева фабрика» сум в загальному розмірі 20 000,00 грн., ВДВС Шевченківського РУЮ відкрито виконавчі провадження № № 986/10, 990/10, відповідно, ВП ВП № № 40457314, 40457448.

Супровідними листами від 28.03.2003 вказані вище постанови про відкриття виконавчих проваджень № № 986/10, 990/10 від 28.03.2003 були направлені на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом».

18 жовтня 2013 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві вказані вище виконавчі провадження ВП ВП № № 40457314, 40457448 були приєднані до зведеного виконавчого провадження ЗВП № 39832110, за яким ДП «НАЕК «Енергоатом» є боржником.

22 січня 2016 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» погасило заборгованість відповідно до виконавчих написів № № 2-353, 2-354 від 06.02.2003 за опротестованими простими векселями, відповідно, № № , на загальну суму 20 000,00 грн. (по 10 000,00 грн. кожен), що підтверджується платіжними дорученнями, відповідно № № 415, 414 від 22.01.2016.

26 січня 2016 року на адресу Відділу від ПАТ «Херсонська меблева фабрика» надійшли заяви про закінчення виконавчих проваджень ВП № 986/10 (ВП № 40457314), ВП № 990/10 (ВП № 40457448) в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішень згідно з виконавчими документами.

28 січня 2016 року Відділом у виконавчих провадженнях ВП ВП № № 40457314, 40457448 винесено Постанови про стягнення з боржника виконавчих зборів у розмірах по 1 000,00 грн. кожен. (оскаржувані постанови).

Одночасно, цього ж дня, відповідачем у вказаних вище виконавчих провадженнях були винесені постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, по 200,00 грн. у кожному із них.

18 лютого 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві складено розпорядження № № 40457314/26, 40457448/26, затверджені начальником Відділу 18.02.2016, на підставі яких грошові кошти в сумі по 200,00 грн. та по 1 000,00 грн. у кожному з виконавчих проваджень, що надійшли 10.02.2016 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчих написів № № 2-353, 2-354 від 06.02.2003, були переведені на відповідні рахунки, зокрема, виконавчі збори - на рахунок УДКСУ в Шевченківському районі м. Києва, витрати на проведення виконавчих дій - на рахунок Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Незгода з постановами відповідача про стягнення з боржника виконавчих зборів від 28.01.2016 ВП ВП № № 40457314, 40457448 обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення представника позивача, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III (в редакції чинній в момент вчинення виконавчих написів) вексель, опротестований нотаріусом (виконавчий напис нотаріуса) у встановленому законом порядку, є виконавчим документом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (в редакції чинній в момент вчинення виконавчих написів) визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. ст. 90, 91 вказаного вище Закону, стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є громадянин, може бути пред'явлено до примусового виконання протягом трьох років, а з усіх інших вимог - протягом одного року з моменту вчинення виконавчого напису, якщо законом не встановлено інших строків.

Поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною другою ст. 1 Закону № 202/98-ВР (в редакції норм, що були чинними в момент винесення спірних постанов) завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Приписами статті 1 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними в момент винесення спірних постанов), визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В частинах 1, 2 ст. 2 Закону № 606-XIV, вказано, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до частини другої ст. 4 Закону № 202/98-ВР, державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV, визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними в момент винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень), державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В частині 4 ст. 30 Закону № 606-XIV, зазначено, що якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання у межах строку, передбаченого статтею 25 цього Закону.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, вбачається, що законодавець чітко визначив термін, з якого розпочинається виконання виконавчого документу в примусовому порядку, а саме, після закінчення семиденного строку, встановленого для добровільного його виконання.

В ході дослідження матеріалів справи та матеріалів виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448, встановлено, що державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції 28.03.2003 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, відповідно, ВП ВП № № 986/10, 990/10, якими боржнику (позивачу) було встановлено семиденний строк для добровільного виконання виконавчих написів.

В подальшому, в ході здійснення примусового виконання вказаних вище виконавчих документів державним виконавцем Відділу здійснювались заходи примусового виконання виконавчих написів, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, після приєднання (18.10.2013) виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448 до зведеного виконавчого провадження ВП № 39832110, в межах останнього державним виконавцем на адресу позивача були направлені вимоги державного виконавця від, зокрема, 16.01.2014, 18.08.2014, 12.01.2016.

Втім, після надходження від стягувача заяв про закінчення виконавчих проваджень № 986/10 (ВП № 40457314), № 990/10 (ВП № 40457448), з підстав п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), 28 січня 2016 року старшим державним виконавцем в рамках виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448 були винесені постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчих зборів у розмірах по 1 000,00 грн. кожен.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними в момент винесення оскаржуваних постанов), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Оскільки, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, суд вважає, що старшим державним виконавцем Відділу з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до вимог абз. другого ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV, в межах повноважень, правомірно були винесені постанови про стягнення з боржника виконавчих зборів від 28.01.2016 в рамках виконавчих проваджень ВП ВП № № 40457314, 40457448.

Крім того, приписами спеціального закону, стягнення з боржника виконавчого збору не пов'язується з вчиненням (здійсненням) або невчиненням (нездійсненням) державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу, а пов'язується з фактом невиконання боржником виконавчого документу самостійно та початком процедури примусового виконання такого документу.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 21.05.2012 № 5, судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Крім того, не можуть бути враховані під час вирішення даної справи правові позиції, викладені в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 924/205/13-г та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015 у справі № К/800/68286/14 (№ 826/14105/14), на які посилається в своєму адміністративному позові позивач, оскільки положення Закону України «Про виконавче провадження» у зазначених позивачем судових рішеннях були застосовані до внесення змін (до 12.02.2015), зокрема до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV, яку доповнено другим абзацом наступного змісту: «Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.» до того ж рішення ВАСУ не є джерелом права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, , що оскаржувані постанови про стягнення з боржника виконавчих зборів від 28 січня 2016 року ВП ВП № № 40457314, 40457448 ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому є правомірними.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Літвіна Н. М.

Коротких А. Ю.