Справа № 219/10211/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Давидовська Т.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року справа №219/10211/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: ОСОБА_2, суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2016 р. у справі № 219/10211/16-а (головуючий І інстанції Давидовська Т.В.) за позовом ОСОБА_3 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач, апелянт) про визнання протиправними дії щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Донецької області №18-57-986 від 17 травня 2016 року, скасування рішення Фонду № 911 від 28 вересня 2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами) з розрахунку 90% від середнього заробітку згідно довідки прокуратури Донецької області №18-57-986 від 17 травня 2016 року, починаючи з 01 січня 2016 року, без обмеження її максимального розміру.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 1975 року по 2006 рік працював в органах прокуратури Донецької області та 05 грудня 2006 року був звільнений за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років. З 05 серпня 2002 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», йому призначена пенсія в розмірі 90% від суми заробітної плати. З 05 серпня 2002 року по вересень 2014 року перебував на обліку у в управлінні пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька, був взятий на облік у м. Бахмут Донецької області як тимчасово переміщена особа та на обліку до Фонду. Стверджує, що 26 вересня 2016 року звернувся до Фонду із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Донецької області №18-57-986 від 17 травня 2016 року, проте Фонд рішенням № 911 від 28 вересня 2016 року відмовив йому у перерахунку з мотивів відсутності законодавчих підстав для здійснення таких дій. Зазначені дії Фонду, на думку позивача, є протиправними як такі, що суперечать Конституції України та Законам України.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2016 р. у справі № 219/10211/16-а позов задоволено.

Визнано протиправними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_3 у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Донецької області №18-57-986 від 17 травня 2016 року.

Скасовано рішення Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 911 від 28 вересня 2016 року щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку пенсії.

Зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла станом на серпень 2002 року) з розрахунку 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури згідно довідки прокуратури Донецької області №18-57-986 від 17 травня 2016 року, починаючи з 01 січня 2016 року, без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати.

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Управління наголошує, що посилання позивача на норми частин ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ є неприпустимим, з огляду на те, що 15.07.2015 року набрав чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VІІ) та згідно підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ даного Закону, втратив чинність Закон України № 1789-ХІІ, окрім деяких положень, зокрема 3,4,6 та 11 ст. 50-1.

Також апелянт зауважує, що посилання позивача на постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» вважає, що данні Постанови КМУ визначають оплату праці працівників органів прокуратури. Умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури дані Постанови не визначають.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є переміщеною особою з тимчасово окупованої території України, що підтверджується довідкою від 19 листопада 2014 року №, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області (а.с.11).

ОСОБА_3 з 06 серпня 1975 року по 2006 рік працював в органах прокуратури Донецької області та 05 грудня 2006 року був звільнений за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років (а.с.14-17).

Рішенням № 911 від 28 вересня 2016 року, позивачу було відмовлено у перерахунку призначеної пенсії з посиланням на те, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року скасовано пенсійне забезпечення та пп.1. п.2 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ скасовано положення закону, які передбачали право позивача на перерахунок пенсії (а.с.19).

Рішення Управління, на думку суду першої інстанції, є протиправним.

Суд першої інстанції виходив з того, що на дату призначення позивачу пенсії частинами 1 та 2 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Також суд першої інстанції послався на практику постанови Верховного суду України від 10.12.2013, в якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ прийшла до висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії; внесені Законом № 3668-VI зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим в разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч.ч. 13 та 18 ст.50 Закону № 1789-ХІІ.

При перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії, а тому посилання Управління на вимоги Закону № 213-VIII про відсутність правових підстав для проведення пенсії позивачу є необґрунтованими.

Таким чином, місцевий суд вважав, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій, а тому, позовні вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними підлягають задоволенню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись судова колегія.

Так, посилання місцевого суду на аналогічність цієї справи зі справою № 21-348а13,№ 21-445а13 розглянутих Верховним Судом України (постанова від 10 грудня 2013 року) не є обґрунтованими.

На час виникнення цього спору (в тому числі звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) норми Закону № 1789-ХІІ, які регулювали перерахунок пенсії, втратили чинність. Більш того, Законом України від 28.12.2014 № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 76-VІІІ) положення частини вісімнадцятої Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції:

"Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Тобто, законодавство щодо перерахунку пенсії працівника прокуратури, яким керувався Верховний Суд України при ухваленні постанови від 10 грудня 2013 року в справі № 21-420а13, на час розгляду нинішньої справи було змінено, в той час як підставою для задоволення позову в означеній постанові Верховного Суду України було саме те, що норми стосовно перерахунку пенсії змін не зазнали.

Таким чином, до правовідносин, які виникли в цій справі, неможливо застосувати правовий висновок, викладений в перелічених постановах Верховного Суду України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що перерахунок його пенсії у зв'язку із збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури відповідач повинен здійснити на підставі положень статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

З таким висновком не може погодитись колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII, набрав чинності з 15 липня 2015 року (далі - Закон № 1697-VII), визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Отже, на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 року (набрала чинності з 01.12.2015 року), та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність. При цьому Закони № 76-VII, № 213-VIIІ та № 1697-VII не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню.

Закон № 1697-VII не містить норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність, а тому висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача про відмову в перерахунку пенсії у зв'язку зі збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури, не ґрунтується на нормах діючого закону, чим порушено принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України.

Крім іншого, право на пенсію позивач реалізував в 2006 році та нарахування його пенсії здійснюється у розмірах, встановлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, в редакції чинній на час її призначення. Проте, право на перерахунок пенсії виникає, за загальним правилом, або у зв'язку зі збільшенням стажу, або збільшенням розміру заробітної плати (що має місце в межах спірних правовідносин) та може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Посилання позивача на протиправну бездіяльність Кабінету Міністрів України, який на виконання ч.20 ст.86 Закону № 1697-VІІ не визначив порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури, не є предметом розгляду цієї справи.

Його ж доводи про те, що цією бездіяльністю порушуються його права на перерахунок пенсії, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, підставою для перерахунку пенсії позивач визначив прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», підпунктом 3 пункту 1 якої установлено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено, зокрема, і постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Апеляційний суд зазначає, що як вбачається з назви постанови КМУ від 9 грудня 2015 р. № 1013, нею лише упорядковано структуру заробітної плати (а не проведено її збільшення) шляхом підвищення посадових окладів за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій, причому виключно у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах.

Відтак, підвищення заробітної плати працівників прокуратури у звязку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09.12.2015 № 1013 не відбулось. Про це свідчить також і та обставина, що ані вказаною постановою, ані іншими законодавчими актами збільшення видатків на оплату праці працівникам прокуратури не мало місця.

В своїй постанові від 05.04.2016 в справі № 21-204а16 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої оскільки змін в обємі фінансування законодавчі акти не передбачали, правових підстав для виплати різниці в заробітній платі немає.

В той же час, навіть положення частини вісімнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції до зміни її законодавцем Законом № 76-VІІ передбачали можливість здійснення перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій у звязку з підвищенням не посадових окладів, а заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Враховуючи, що в спірних правовідносинах за постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 не відбулось підвищення заробітної плати працівників прокуратури, взагалі відсутні будь-які матеріальні та правові підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача.

В своїй постанові від 21.06.2016 в справі № 21-5612а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої відмовив у перерахунку пенсії, оскільки не просто були підвищені посадові оклади, а визначені нові розміри та умови оплати праці.

Щодо позовної вимоги здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру:

Згідно абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Такі норми законодавства не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Посилання позивача на приписи ст.58 Конституції України не беруться до уваги, оскільки нові норми законодавства не поширюють свою дію на час до того, як вони набрали чинності. Право ж на перерахунок пенсії слід визначати за такими правилами перерахунку, які закріплені в законодавстві та чинні на час виникнення права на перерахунок.

Посилання позивача на приписи ст. 22 Конституції України не заслуговують на увагу з огляду на практику Європейського Суду з прав людини. Так, відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

В самій Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (Стаття 9).

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (частина шоста статті 9).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (пункт 23).

У справі Ейрі проти Ірландії,рішення від 09.10.1979 № 1, Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено Європейським судом з прав людини у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" рішення від 12.10.2004, скарга N 60669/00.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням положень Законів № 76-VII, № 213-VIIІ, № 1697-VII та судової практики Верховного суду України.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 184, 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2016 р. у справі № 219/10211/16-а задовольнити.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2016 р. у справі № 219/10211/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову позовом ОСОБА_3 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ОСОБА_1ОСОБА_2

Судді: І.В.Сіваченко

ОСОБА_4