Справа № 500/1184/16-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 500/1184/16-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.,

Лук`янук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2016р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до комунальної установи «Ізмаїльська міська центральна лікарня», виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради, про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2016р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача;

- зобов`язати відповідача вжити невідкладних заходів для приведення діяльності лікувальних закладів м.Ізмаїл у відповідність із вимогами ст.49 Конституції України;

- стягнути з відповідача на його користь 18 300 (вісімнадцять тисяч триста) грн. для компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у лютому 2016р. він звернувся за допомогою до лікаря оторіноларінголога поліклінічного відділення комунальної установи «Ізмаїльська міська центральна лікарня» ОСОБА_2 , яка недослухавши до кінця скарги позивача зажадала від нього надання гумових рукавичок. Коли позивач спробував пояснити, що рукавичками їх мають забезпечувати, лікар відповіла, що рукавички їм не видають, тому він повинен придбати їх самостійно. Крім цього, в зв`язку з вимаганням грошей в приймальному відділенні комунальної установи «Ізмаїльська міська центральна лікарня» позивач 13.01.2016р. подав відповідну заяву на ім`я Ізмаїльського міського голови, але відповідь на неї не отримав.

Вважаючи ці дії відповідача незаконними позивач просив суд позов задовольнити.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2016р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним несвоєчасне надання відповіді ОСОБА_1 на його звернення до Ізмаїльського міського голови від 13 січня 2016р.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не надав відповідь на звернення, а що стосується інших вимог, то позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідачів.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судовою колегією встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся до Ізмаїльського міського голови із заявою від 13.01.2016р. в якій зазначив, що 11.01.2016р. завідуючий травматологічного відділення КУ «Ізмаїльська міська лікарня» відмовився провести обстеження за направленням Ізмаїльського об`єднаного міського комісаріату. Крім цього, в приймальному відділенні КУ «Ізмаїльська міська лікарня» вимагали гроші за оформлення «історії хвороби».

На вищевказану заяву, в.о. Ізмаїльського міського голови було надано відповідь від 18.03.2016р., в якій зазначено, що згідно наказу Міністерства оборони за №402 від 14.08.2008р. військовослужбовці, які проходять строкову службу або службу за контрактом повинні обстежуватися за направленням військової частини, в якій проходять службу за підписом командира частини в шпиталі до якого відноситься зазначена частина. В листі також зазначено, що військкомат видав направлення помилково. Крім того, позивачу було рекомендовано звернутися до військкомату для роз`яснення та повідомлено, що факт вимагання грошей в приймальному відділенні КУ «Ізмаїльська міська лікарня» не підтвердився.

Оскільки вказана відповідь надана із пропуском строку, позивач звернувся із вимогами до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, комунальної установи «Ізмаїльська міська центральна лікарня» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоду.

Перевіряючи правомірність дій виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, які позивач просить визнати протиправними, судова колегія виходить з наступного.

За правилами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як зазначено у ч.1,3 ст.15 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Як передбачено ст.19 ЗУ «Про звернення громадян», що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

А також, згідно ч.1 ст.20 ЗУ «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Враховуючи, що виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області не була надана своєчасно відповідь на звернення позивача (термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів), що є порушенням вимог ЗУ «Про звернення громадян», тому позовні вимоги ОСОБА_1 , в частині визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, що полягає в несвоєчасному наданні відповіді ОСОБА_1 на його звернення від 13.01.2016р. підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог відносно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 18 300 (вісімнадцять тисяч триста) грн., судова колегія виходить з наступного.

Як передбачено ст.56 Конституції України, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначено в п.9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, яких зазнав позивач.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути вказано, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, судова колегія вважає, що у відповідності до ст.ст.23,1167 ЦК України позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірною бездіяльністю виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196, 198, 200, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лук`янчук