Справа № 414/2334/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Харченко Г.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 року справа №414/2334/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 05 січня 2017 року у справі № 414/2334/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання його вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Кремінського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмову управління у призначенні позивачу виплат щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 за період з 28 квітня 2016 року по 28 жовтня 2016 року (а.с. 2-3).

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 05 січня 2017 року у справі №414/2334/16-а позовні вимоги позивача задоволено. Визнано протиправною відмову управління у призначенні ОСОБА_2, виплат щомісячної адресної допомоги для покриття витрат проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_2, щомісячно адресну допомогу, передбачену Постановою КМУ від 1 січня 2014 року № 505 за період з 28 квітня 2016 року по 28 жовтня 2016 року та в подальшому здійснювати ці виплати відповідно до закону (а.с. 33-36).

Не погодившись із судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в обґрунтування якої посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянтом зазначено, що судом першої інстанції неправильно розтлумачені положення п. 3,7 постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року, вважає, що позивачу, як особі, якій у березні 2015 року припинено виплату спірної допомоги на підставі п. 7 постанови № 505, не належить одержувати виплати і з моменту повторного звернення (квітня 2016 року).

Посилається на розяснення Департаменту соціальної допомоги Міністерства соціальної політики України від 31 березня 2016 року, як на підставі відмови у надані спірних виплат.

У звязку із вищевказаним апелянт просила суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 41-44).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення.

Разом із апеляційною скаргою представником Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації надано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.44).

28 лютого 2017 року від представника апелянта до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою з м. Ясинувата Донецької області до м. Кремінна Луганської області з 01 серпня 2014 року (а.с. 5, 7).

Позивач має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 8, 9).

Позивач з 10 листопада 2014 року перебуває на обліку в управління соціального захисту населення та отримує щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на оплату житлово-комунальних послуг.

Щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам на оплату житлово-комунальних послуг була призначена позивачу з 10 листопада 2014 року по 09 січня 2015 року у розмірі 442,00 грн., з 10 січня 2015 року по 09 березня 2015 року у розмірі 221,00 грн.

З 10 січня 2015 року по 09 березня 2015 року сума виплати соціальної допомоги зменшилась до 221,00 грн., а потім припинилась на підставі п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року.

З 29 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року позивачу призначена соціальна допомога у розмірі 1 326,00 грн., у звязку з народженням доньки (442,00 грн. на позивача та 884,00 грн. на доньку).

З 29 квітня 2016 року позивачу призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам на оплату житлово-комунальних послуг тільки на доньку у розмірі 884,00 грн. на підставі . 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року (а.с. 4).

У звязку із недоотриманням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на оплату житлово-комунальних послуг за період з 29 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року особисто нею, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Спірним питанням у справі, є правомірність припинення відповідачем нарахування та виплати спірної допомоги та стягнення цих сум.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив положення Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року, відтак, позовні вимоги управління є такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1 Закону України «Про захист прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року (в редакції яка діяла на час спірних правовідносин) затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, який регулює спірні правовідносини (далі Порядок № 505).

Відповідно до п. 1 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Порядок ведення обліку осіб, які переміщуються, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Грошова допомога виплачується шляхом перерахування на поточний рахунок, відкритий відповідно до цього Порядку безоплатно в установі уповноваженого банку.

Згідно з п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Пунктом 7 Порядку № 505 визначено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Тобто, зазначена норма містить виключення для громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач є особою, яка доглядає за дитиною, яка не досягла трирічного віку на неї не розповсюджується обмеження встановлені п. 7 Порядку № 505, незалежно від того, що їй в березні 2015 року була припинена така виплата відповідно від п.7 Порядку №505.

Позивач, після народження доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зверталась до відповідача за новими обставинами призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки вона є громадянкою, які доглядає за дитиною до досягнення ними трирічного віку, тому обмеження п.7 Порядку № 505 на неї не розповсюджуються.

31 жовтня 2015 року позивачу було призначено допомогу у розмірі 442,0 грн. та доньці-884 грн., яку вона отримувала в період з 29.10.2015 року по 28.04.2016 року. На наступний шестимісячний строк вона була позбавлена права отримання допомоги з посилання на розяснення Міністерства соціальної політики України.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на роз'ясненням Мінсоцполітики України від 31 березня 2016 року, які зокрема, суду не були надані,оскільки спірні правовідносини мають спеціальний характер та регулюється спеціальним законодавством, крім того, ці розяснення мають виключно внутрішній характер та не можуть бути безумовною підставою для припинення виплати пенсії позивачу, оскільки можуть носили тільки рекомендований характер.

Таким чином, відмова Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації у призначенні позивачу виплат щомісячної адресної допомоги для покриття витрат проживання , в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період 29 квітня 2016 року по 28 жовтня 2016 року є протиправною.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність задоволення адміністративного позову.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районнного суду Луганської області від 05 січня 2017 року у справі № 414/2334/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання його вчинити певні дії, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_4

ОСОБА_5