Справа № 522/4094/17
Суддя: Тарасов А. В.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4094/17
Провадження № 2-а/522/1245/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

судді -Тарасова А.В.

за участю секретаря судового засідання -Ткаченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу адміністративної юрисдикції за позовною заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_5 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач із позовом до ОСОБА_5 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам, зазначаючи, що відповідач прибув в Україну в жовтні 2014 року та перебуває на території України незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування немає. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в України до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. У зв'язку з порушенням вимоги ст. 203 КпАП України, був притягнутий до адміністративної відповідальності, у зв'язку з проживанням без документів.

22.02.2017 року ГУДМС України в Одеській області, було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження та зобов'язано покинути територію України у термін до 27.02.2017 року. Вказане рішення відповідач не виконав.

Посилаючись на статтю 183-7 КАС України, позивач просив позов задовольнити з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що відповідач перебуває на території України незаконно, є таким що ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, а відтак існують підстави для задоволення позову.

Відповідач, пояснення якого перекладав перекладач ОСОБА_6 позовну заяву не визнав, зазначив, що в нього наявний паспорт громадянина республіки В'єтнам, який надав суду для огляду. Перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України ОСОБА_7, яка перебуває у стані вагітності, при цьому зазначив, що є батьком дитини. Зазначив, що не виконав рішення ДМС, у зв'язку зі втратою паспорта громадянина республіки В'єтнам.

Представник відповідача за ордером та угодою про надання правової допомоги - ОСОБА_4, позовну заяву також не визнав, посилався на те, що рішення про видворення неможливо виконати у 5 денний строк, а відтак відсутні докази щодо ухилення відповідача від його виконання.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 зазначила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, разом проживають більше одного року за адресою: АДРЕСА_1, на теперішній час є вагітною від відповідача.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Дійсно, судом, на підставі протоколу та постанови від 22.02.2017 року встановлено, що відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, в розмірі 850 гривень. Згідно квитанції від 22.02.2017 року, відповідач сплатив суму накладеного штрафу.

Рішенням № 11 про примусове повернення в країну походження, було вирішено примусово повернути в країну походження відповідача та зобов'язати його покинути територію України у термін до 27 лютого 2017 року.

Листом від 22.02.2017 року, ГУ ДМС України в Одеській області було повідомлено прокурора Одеської області Саулко О.І. про рішення щодо примусового повернення в країну походження.

Так, у судовому засіданні, відповідачем був наданий паспорт громадянина республіки В'єтнам, а відтак, суд встановив його особу. Дані, що містились в паспорті співпадають з даними, наявними в довідці на особу від 22.01.2017 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 183-7 КАС України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втеч, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, з клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особи без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Таким чином, питання щодо затримання особи вирішується складом суду, в якому перебуває позовна заява щодо примусового видворення, та вирішується шляхом подання відповідного клопотання в межах розгляду такої справи та постановленням ухвали суду.

Абзацом 6 частини другої вказаної статті перебачений випадок вирішення такого питання саме шляхом звернення до суду із позовом, виключно в тому випадку, якщо до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, особа вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

З позовної заяви, а також з пояснень відповідача від 22.02.2017 року вбачається, що відповідач з заявою про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в України не звертався, відповідного бажання не виявив, а відтак підстав для розгляду вимоги щодо затримання особи, саме за процедурою позовного провадження, відсутні.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Статтею 13 проголошено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

Слід зазначити, що задоволення позову у вигляді затримання особи для забезпечення примусового видворення, фактично передбачає обмеження свободи пересування, у зв'язку з примусовим поміщенням особи до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території в України.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Таким чином, рішення суду ухвалене з порушенням процедури, фактично порушить вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Окрім вищезазначених підстав для відмови в позові, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявність ризиків ухиляння відповідача від виконання рішення про примусове видворення. Так, судом встановлено, що відповідач має документ, що посвідчує його особу, проживає в м. Одесі, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України.

Суд вважає, що при встановленні строку добровільного виконання рішення суду при примусове видворення, відповідна посадова особа зобов'язана враховувати можливість його добровільного виконання, враховувати місце розташування країни видворення та фактичну можливість придбання квитків. Встановлення необґрунтовано обмеженого часу для виконання рішення, унеможливлює встановлення наявності ризиків ухилення особи від виконання рішення про видворення особи.

Керуючись ст.ст.9, 11, 71, 159, 160, 163, 183- 7 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_5 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя А.В. Тарасов

02.03.2017