Справа № 243/10845/16-а
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/243/81/2017
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

«02» березня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю:

- секретаря судового засідання - Каліух К. М., Шевченко В.М.,

- представника відповідача - Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Братчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративною позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов'язання призначити пенсію за віком.

21 лютого 2017 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просить суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути його заяву про призначення йому пенсії за віком з 05 листопада 2015 року, з дати його першого звернення за призначенням пенсії та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства.

В обґрунтування вимог зазначає, що він, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданий органом 0503, 07 серпня 2001 року, дію продовжено до 07.08.2021 року. Він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС 2-ї категорії, про що має відповідне посвідчення. Період праці в 30 км зоні у 1987році - 84 дня (з 21 серпня 1987 року по 13 листопада 1987 року), отримана доза радіаційного опромінювання - 9,200 рен.

У 2001 році він виїхав з України на постійне проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон він мешкав в Україні за адресою: АДРЕСА_1, Донецька область, Україна.

Згідно записів у трудовій книжці та документів про його навчання у вищому навчальному закладі трудовий стаж зазначеної особи орієнтовно складає 21 рік 9 місяців. З урахуванням пільг щодо обчислення стажу роботи, встановлених ст. 56 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. № 796-ХІ 84 дні роботи при ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС мають зараховуватися у потрійному розмірі: 84 дн. х 3 - 252 дн. = 8 міс. 4 дн. За таких обставин, загальний трудовий стаж складає приблизно 22,5 років. У даний час він не працює.

Відповідно до ст. 55 Закону про ЧАЕС він має право на зменшення пенсійного віку на 8 років, тобто він має право на отримання пенсії за віком з 52 років.

Отже, при віці 54 роки і страховому стажі більше 22 років він досяг усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням ст.ст. 55-56 Закону про ЧАЕС.

Ані до виїзду, ані станом на сьогоднішній день, пенсія йому не призначалась, відповідно, пенсійних виплат він не отримує.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року, справа №757/46218/15-а Пенсійний фонд України було зобов'язано передати заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії уповноваженому територіальному органу для розгляду. Рішенням суду чітко вказано, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. ОСОБА_3, як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії відповідачі зобов'язані призначити та здійснювати виплату пенсії позивачу.

Пенсійним фондом України була виконана вищезазначена Постанова суду та його заява про призначення пенсії була передана Відповідачу з відповідною вказівкою: «для розгляду та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства».

Тобто, Пенсійним фондом України відповідачеві була надана вказівка про прийняття рішення відносно ОСОБА_3 у відповідності з Постановою суду, в якій суд вказав, що призначення пенсії ОСОБА_3 не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне місце проживання в Україні.

Даний Лист ПФУ має розглядатися як індивідуально-правовий акт, який визначає обов'язки конкретної юридичної особи. Тобто, зазначений індивідуально-правовий акт вказує, відповідно до законодавства на необхідність призначення йому пенсії, а, отже, є обов'язковим для виконання своїм адресатом.

Листом від 07 липня 2016 року №8501/08-2 відповідач неправомірно, всупереч законодавству та вказівці вищого керівного органу, не зважаючи на діюче рішення суду - відмовляє ОСОБА_3 у призначенні пенсії на тій підставі, що м. Горлівка Донецької області, де проживав Позивач до виїзду за кордон, і де ОСОБА_3 вже 15 років як не живе - не підконтрольне Україні, тому це є підставою для не призначення пенсії ОСОБА_3.

Така протиправна діяльність Відповідача щодо відмови у призначенні пенсії є неправомірною, суперечить чинному законодавству, чисельній судовій практиці та загальноприйнятим нормам моралі та права.

Просить суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути його заяву про призначення йому пенсії за віком з дати його першого звернення за призначенням пенсії, а саме з 05 листопада 2015 року та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі Довіреності, виданої ОСОБА_3 16 грудня 2016 року (а.с. 70-72) в судове засідання не з'явився. 28 лютого 2017 року до суду надав Заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с. 154).

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Братчик А.О., який діє на підставі Довіреності № 15946/08 від 23 грудня 2016 року ( а.с. 80) не визнав позовні вимоги ОСОБА_3 та суду пояснив, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України згідно з пунктами 1,7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 (далі - Положення № 280) входить до системи органів виконавчої влади і здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду від 22.12.2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), головні управління Фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління) є територіальними органами Фонду.

Головні управління Пенсійного фонду України, які підпорядковуються та разом з управліннями в районах, містах, районах у містах, а також об'єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 12 Положення № 28-2 управління Пенсійного фонду України є самостійними юридичними особами, мають самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до пункту 4 Положення 28-2 до завдань головного управління не входить призначення "пенсії, яка передбачена Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі Закон - № 1058). Звертає увагу суду на те, що позивач знаходиться на обліку в м. Горлівка. Тобто призначення пенсії відноситься до повноважень територіального управління, а не головного. Таким чином позовні вимоги суперечать Постанові № 28-2.

Територіальні управління з урахуванням ст. 91 та ст. 96 Цивільного кодексу України, мають самостійні права і обов'язки а також несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», дію якого зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від07 листопада 2014 року №1085-р м. Горлівка відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція та органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Постановами Верховної Ради України від17 березня 2017 року №252 та від 17.03.254 №254 м. Горлівку визнано тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасове обмеження прав і свобод громадян. Така позиція також закріплена заявою Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадян і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», яка схвалена постановою Верховної Ради України від 21.05.2015 року №462.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам організаціям Донецької та Луганської областей» територіальні управління, які були розташовані в місті Горлівка здійснили перереєстрацію на підконтрольну українській владі територію. Після перереєстрації функціональні повноваження означені управління не здійснюють.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»). На даний час Урядом будь-яких рішень щодо припинення територіальних органів Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймалося.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706, «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637, пенсія та заборгованість пенсіонерам виплачується після надання ними до відповідних органів Пенсійного фонду України довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Вищевказані нормативно-правові акти не позбавляють конституційного права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Також слід зазначити, що для вирішення питання про виплату пенсій за межами тимчасово окупованої території та районів проведення АТО позивачам необхідно звернутися до органу ПФУ за місцем фактичного перебування (проживання) та надати заяву про запит пенсійної справи із зазначенням в ній фактичного місця перебування (проживання) і довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, оформлення якої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (далі - Постанова № 509) здійснюють органи соціального захисту населення за місцем проживання.

Згідно Постанови № 637, призначення-та продовження виплати пенсії здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою виданою згідно з Порядком, затвердженим Постановою № 509.

Таким чином, необхідною умовою відновлення функцій призначення та виплати пенсії позивачеві є набуття позивачем відповідного статусу переселенця (відповідно до Постанови № 509).

Позивач не виконав вимог спеціальних нормативно-правових актів,а саме Постанови № 637 та Постанови № 509, тому підстави для призначення пенсії відсутні, у розумінні, вищевказаних нормативно-правових актів, іншого порядку призначення та продовження виплати пенсій на даний час законодавством не передбачено.

Також, відповідно до Положення № 28-2, головне управління не має повноважень для призначення пенсії відповідно до Закону № 1058, тому головне управління не є належним відповідачем.

Конституційним судом України прийнято рішення від 07.09.2009 року № 2рн/2009, щодо відповідності Конституції України положень пункту 2 частини першої ст. 49, другого речення ст. 51 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якого вказані положення були визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними). Дія даного рішення Конституційного суду України розповсюджується на осіб, які виїхали за кордон після 07.09.2009 року.

Також вказав, що до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не входить прийняття рішень стосовно призначення або перерахунку пенсій, за виключенням призначення та перерахунку пенсій військовослужбовцям. Лист, який надійшов на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з Пенсійного фонду України № 19063/07-10 від 07 червня 2016 року має інформаційний характер і не є індивідуально - правовим актом.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення йому пенсії за віком з 05 листопада 2015 року, з дати його першого звернення за призначенням пенсії, та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить Паспорт громадянина України для виїзду за кордон тип Р, код держави UKR, НОМЕР_1, виїхав з України на постійне місце проживання в Ізраїль у 2001 році, прийнятий на консульський облік в консульському відділі Посольства України в державі Ізраїль 26 липня 2006 року (а.с. 14-30).

Позивач вказує, що до виїзду за кордон постійно проживав у м. Горлівка, Донецької області, що не спростовано відповідачем, та є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС (категорія 2), що підтверджено Посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, НОМЕР_2, виданого 08 грудня 1992 року Донецькою обласною державною адміністрацією (а.с. 33).

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, 27 квітня 2016 року Постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 757/46218/15-а позовні вимоги ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії - задоволені. Зобов'язано Пенсійний Фонд України передати уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України для розгляду заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії (а.с. 55-58).

Також, з Постанови Київського апеляційного адміністративного суду № 757/46218/15-а від 27 квітня 2016 року вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_3 до суду стала бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не передання його заяви, з якою він 05 листопада 2015 року звернувся до Пенсійного фонду України про передачу його заяви про призначення пенсії уповноваженому територіальному органу.

На виконання Постанови Київського апеляційного адміністративного суду № 757/46218/15-а від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії, Пенсійний фонд України передав Заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком та додані до неї копії документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 60).

Однак на виконання Листа Пенсійного фонду України, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Листом за № 8501/098.2 від 07 листопада 2016 року «Про надання інформації стосовно ОСОБА_3.», повідомили ОСОБА_3 та Пенсійний фонд України про те, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р. «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», місто Горлівка Донецької області входить до зазначеного переліку.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасове обмеження прав і свобод громадян.

На виконання постанови Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам організаціям Донецької та Луганської областей» територіальні управління, які були розташовані в місті Горлівка здійснили перереєстрацію на підконтрольну українській владі територію.

Після перереєстрації функціональні повноваження означені управління не здійснюють.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються, реорганізовуються та ліквідуються у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

На теперішній час Урядом будь - яких рішень щодо припинення діяльності не функціонуючих територіальних управлінь не приймалося (а.с. 62).

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У п.7 Порядку встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника.

Згідно п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

За приписами п.29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач є громадянином України і у відповідності до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Як встановлено ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про громадянство України» якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення йому пенсії за віком в Україні за умови дотримання встановленого порядку її призначення.

Порядок призначення пенсій, дотримання якого виключає наявність спірних правовідносин між сторонами щодо призначення пенсій, встановлено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частина перша ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказує на те, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до зазначеного вище Закону, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 передбачає, зокрема ч.2, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, а за приписами п. 29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

З наведеного вбачається, що усім пенсіонерам незалежно від виду пенсій призначаються та виплачуються за місцем проживання.

Частиною 3 статті 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07жовтня 2009 року, вказаними нормами Закону (статті 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Отже, право громадянина на призначення та одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року відсутні норми, які унеможливлювали призначення та виплату пенсії громадянам України, які проживають за кордоном.

Як вбачається зі змісту відмови, заява позивача про призначення пенсії за віком по суті відповідачем не розглянута.

Виходячи з цього, у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були відсутні підстави для направлення позивачу листа з роз'ясненнями про те, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасове обмеження прав і свобод громадян, оскільки територіальні управління, які були розташовані в місті Горлівка здійснили перереєстрацію на підконтрольну українській владі територію та після перереєстрації функціональні повноваження означені управління не здійснюють, оскільки право ОСОБА_3, як громадянина України, на соціальний захист гарантовано статтями 24, 25, 46 Конституції України, статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та підтверджено ухваленим на його користь судовим рішенням, яке набрало законної сили і згідно із статтями 14 і 255 КАС України є обов'язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" та від 07 листопада 2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей".

Вказаними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Водночас питання про виплату пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції, залишилось неврегульованим, хоча Конституційний Суд України ще в рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 звертав увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, п. 72, від 19.06.2012 р.). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 р.).

З огляду на викладене суд вважає, що право позивача на отримання пенсії за віком є безперечним і забезпечення цього права становить суть узятих на себе державною зобов'язань.

До основних завдань і функцій Пенсійного фонду України належить: керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; організація, координація та контроль роботи головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь у районах, містах, районах у містах, а також управлінь у містах та районах щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій; вжиття відповідно до законодавства та міжнародних договорів України заходів до переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які постійно проживають в Україні тощо (пункти 3, 4 Положення «Про Пенсійний фонд України»).

Згідно з пунктом 7 Положення «Про пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22 грудня 2014 року затверджено Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до частини 1 цього Положення Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об'єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до частини 2 цього Положення Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року, призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статтею 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року передбачено, що документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

За наведеного нормативно-правового регулювання та беручи до уваги неможливість визначення територіального органу Пенсійного фонду України для призначення і виплати позивачу пенсії, є підстави для задоволення позову до головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області шляхом зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення йому пенсії за віком з 05 листопада 2015 року, з дати його першого звернення за призначенням пенсії та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства, оскільки відповідно до частини 1 Положення «Про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі» Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України, які відповідно до вимог ст.ст. 81,82 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року повинні розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії та винести відповідне рішення.

Позивач ОСОБА_3 не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду, тому суд не розглядає питання стосовно судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 100,104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення йому пенсії за віком з 05 листопада 2015 року, з дати його першого звернення за призначенням пенсії, та прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства.

Постанова набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу було подано.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийнятті постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова постановлена та підписана в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Слов»янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова.