Справа № 822/398/17
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/398/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року 12:40м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріЛитвинюк К.Б.
за участі:представників сторін, третьої особи
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про визнання протиправними і скасування припису та постанов, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

Хмельницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - позивач, ХОВ ФСЗІ) звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_3.), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати припис №22-01/2328-1004 від 21.12.2016;

- визнати протиправними та скасувати постанови від 11.01.2017 №22/11 та №22/10.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані припис та постанови винесені з порушенням вимог законодавства та без врахування фактичних обставин.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що оскаржувані припис та постанови винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством України.

Третя особа, залучена до участі у справі протокольною ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.02.2017, у судовому засіданні та у наданих письмових поясненнях зазначила про порушення позивачем норм трудового законодавства.

Заслухавши представників сторін, третю особу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити з підстав наведених нижче.

Відповідно до абз.4 п.3 "Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів" затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 02.07.2012 №390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 за №1291/21603 (далі по тексту - Порядок №390), позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнобов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

01.12.2016 до управління Держпраці у Хмельницькій області звернулася гр. ОСОБА_3 із заявою (скаргою) про проведення перевірки ХОВ ФСЗІ на предмет дотримання трудового законодавства при проведенні її звільнення та розрахунку з нею.

На проведення позапланової перевірки позивачем отримана згода Держпраці України від 05.12.2016 №12068/4.1/4.2-ДП-16.

На підставі зазначених заяви гр. ОСОБА_3 та згоди Держпраці України, управлінням Держпраці у Хмельницькій області видано наказ "Про здійснення позапланових перевірок посадовими особами Управління" №989 від 06.12.2016. Згідно п.6 наказу, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 доручено здійснити позапланову перевірку додержання законодавства про працю у ХОВ ФСЗІ.

Відповідно до зазначеного наказу, видано направлення від 07.12.2016 №7170/16 на проведення позапланової перевірки на предмет додержання вимог законодавства з питань праці у Хмельницькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Направлення від 07.12.2016 №7170-16 дійсне з 13.12.2016 по 22.12.2016.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_4 за вказаним направленням проведено позапланову перевірку ХОВ ФСЗІ з 13.12.2016 по 21.12.2016.

Відповідно до вимог п.7 Порядку №390, за результатами проведеної перевірки складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №22-01/2328. Зазначений акт перевірки підписаний директором ХОВ ФСЗІ без зауважень та заперечень щодо проведення перевірки.

Під час перевірки виявлені порушення вимог законодавства:

- ст.43 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) - керівник ХОВ ФСЗІ не подав письмового подання про розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з працівником ОСОБА_3 до Первинної профспілкової організації ХОВ ФСЗІ, членом якої ОСОБА_3 була з 29.01.2014 по день звільнення.

- ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" - роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

- ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України - ОСОБА_3 відповідно до наказу №32-к від 08.12.2015 звільнена з роботи 08.12.2015, при цьому їй не нарахована та не виплачена заробітна плата за 08.12.2015.

Згідно п.7 Порядку №390, у разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_4 винесено припис №22-01/2328-1004 від 21.12.2016.

За результатам розгляду акту перевірки, начальником управління Держпраці у Хмельницькій області 11.01.2017 винесено постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами:

- №22/10, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1600,00 грн. за порушенням ст.43 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України "По оплату праці";

- №22/11, якою на позивача накладено штраф у розмірі 4800,00 грн. за порушення ч.1 ст.116 КЗпП України.

Вважаючи зазначені припис та постанови протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд встановив та враховує наступне.

Підставою для винесення №22/10 від 11.01.2017 слугували висновки відповідача щодо порушення позивачем ст.43 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці".

Досліджуючи правомірність зазначених висновків, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Суд встановив, що 29.01.2014 ОСОБА_3 звернулась з заявою до Голови первинної профспілкової організації ХОВ ФСЗІ щодо прийняття її в члени профспілкової організації.

Згідно наказу ХОВ ФСЗІ "Про звільнення ОСОБА_3." від 08.12.2015 №32-к, ОСОБА_3, завідувача сектору правової роботи ХОВ ФСЗІ звільнено 08.12.2015 у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу посаду за фахом, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Наказ 08.12.2015 №32-к погоджений профгрупоргом ХОВ ФСЗІ ОСОБА_5, про що зазначено у самому наказі.

08.12.2015 ОСОБА_3 ознайомлена з наказом №32-к.

Не звернення керівника ХОВ ФСЗІ з поданням порушило закріплене ст.43 КЗпП України право ОСОБА_3 бути присутньою під час розгляду подання.

Суд вважає, що позивачем фактично визнано порушення недотримання позивачем порядку звернення з поданням, що відображено у п.3 наказу "Про дотримання вимог Законодавства про працю" №1 від 12.01.2017. Зокрема, у вказаному пункті зазначено "Фахівцю 1 категорії ОСОБА_6 питання звільнення працівників узгоджувати з профгрупоргом відділення Фонду відповідно до вимог чинного законодавства".

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що як згода виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, так і подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником повинні передувати безпосередньо звільненню.

Таким чином, керівником та профгрупоргом ХОВ ФСЗІ порушено порядок дачі згоди на звільнення ОСОБА_3

Згідно п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, днем звільнення ОСОБА_3 є 08.12.2016.

Згідно ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, навіть, за умови тлумачення зазначеного погодження в якості згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, зазначена згода не передує звільненню ОСОБА_3, оскільки проставлена у наказі від 08.12.2015.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про порушення позивачем вимог ст.43 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Наказ №489), регламентовано ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях. У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час.

Джерелом інформації щодо перебування на робочому місці працівників ХОВ ФСЗІ є Табель виходу на роботу. При його складанні дозволяється використовувати умовні позначки, перелік яких затверджений зазначеним вище наказом. Позивачем перелік використовуваних позначок та їх розшифровка визначена у самому табелі.

Разом з тим, навпроти ОСОБА_3 за 08.12.2015 вказано "-". Зазначена позначка не відповідає затвердженому переліку та не відображає інформацію щодо перебування зазначеної особи на робочому місці.

Таким чином, керівником позивача не забезпечено виконання вимог ст.30 Закону України "Про оплату праці".

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про правомірність винесення постанови №22/10 від 11.01.2017.

Підставою для винесення постанови №22/11 від 11.01.2017 слугували висновки відповідача щодо порушення позивачем ст.116 КЗпП України.

Досліджуючи правомірність зазначених висновків, суд зазначає наступне.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як уже зазначалось вище, днем звільнення ОСОБА_3 є 08.12.2015.

08.12.2015 складено акт про відсутність працівника на роботі. У даному акті зазначено, що ОСОБА_3, завідувач сектору правової роботи протягом робочого дня без поважних причин була відсутня на робочому місці з 9 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., загалом 6 год. 00 хв. Вказано на відсутність підстав для відображення відпрацьованого часу в табелі обліку виходу на роботу ОСОБА_3

Згідно наказу "Про оплату праці" від 09.12.2015 №33-к, виданого на підставі зазначеного акту, наказано відділу бухгалтерського обліку та планування ХОВ ФСЗІ не проводити нарахування заробітної плати за 08.12.2015 завідувачу сектору правової роботи ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю на робочому місці в день звільнення - 08.12.2015.

Згідно п.20 ч.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення", робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).

Третя особа, допитана в якості свідка, у судовому засіданні 22.02.2017 зазначила про перебування на робочому місці 08.12.2015. Виняток становив час її обідньої перерви та перебування у поліклініці. Вказала, що повернулась з обідньої перерви до 15.00 год. Про повернення з обідньої перерви із затримкою, попередила керівництво.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 27.02.2017 повідомила, що бачила ОСОБА_3 на роботі 08.12.2015 тільки зранку. Протягом дня декілька раз до неї заходила, але у замкову щілину бачила, що двері закриті.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні 27.02.2017 зазначила, що 08.12.2015 біля 13.00 год. отримала наказ на звільнення ОСОБА_3, після чого хотіла зайти до останньої. Проте, у замкову щілину бачила, що двері закриті.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила, що не бачила ОСОБА_3 цілий день. Один раз заходила до обіду та один раз - після обіду. Проте двері були закриті.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні 27.02.2017 вказала, що про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці 08.12.2015 дізналась зі слів інших осіб, зокрема, ОСОБА_6 Зауважила, що має звичку при приході на роботу дивитись у замкові щілини, хто вже є на роботі. Не очікуючи, що третя особа буде у цей день на роботі, не звернула увагу, чи в неї були зранку відкриті двері. Але, зі слів бухгалтера ОСОБА_6, кабінет якої є суміжним з кабінетом ОСОБА_3, знає, що остання була відсутня.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні 27.02.2017 зазначив, що привіз свою дружину - ОСОБА_3 на роботу о 08.00 год. О 12.00 год., коли почалася у них обох обідня перерва забрав свою дружину та завіз в поліклініку. Внаслідок необхідності там затриматися, ОСОБА_3 повідомила про дану обставину керівництво. Привіз її на роботу до 15.00 год. Звернув увагу на те, що у зв'язку зі станом здоров'я, ОСОБА_3 не могла десь гуляти у робочий час.

Суд піддає сумніву зазначені вище покази свідків, оскільки останні не є однозначним та переконливим доказом відсутності ОСОБА_3 на робочому місці. Усі свідки не змогли з впевненістю ствердити, що ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці протягом 6 годин, вказаних в акті від 08.12.2015. Зокрема, свідками ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не вчинено дій спрямованих на з'ясування перебування ОСОБА_3 в іншій частині приміщення ХОВ ФСЗІ. Крім того, суд враховує: неприязні стосунки третьої особи з директором ХОВ ФСЗІ, підпорядкованість ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 директору ХОВ ФСЗІ.

Згідно п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У разі наявності у позивача підтвердження відсутності ОСОБА_3 на робочому місці, позивачем не обґрунтовано підстав незастосування зазначеної вище підстави для звільнення.

Крім того, у порушення вимог ст.116 КЗпП України, позивачем не надано доказів письмового повідомлення ОСОБА_3 про нараховані суми, належні їй при звільненні, перед виплатою зазначених сум. Про невиплату заробітної плати за 08.12.2015 ОСОБА_3 дізналася з Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7, сформованих 04.02.2016 та наданих Управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому.

Таким чином, винесення постанови №22/11 від 11.01.2017 та оскаржуваного припису є правомірним.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідачем доведена, а позивачем не спростована, правомірність винесення оскаржуваних припису та постанов.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 03 березня 2017 року

Суддя/підпис/Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук