Справа № 805/3372/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року справа №805/3372/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 р. у справі № 805/3372/16-а (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Донецької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі- позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000017/2 від 15.03.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700080000/2016/00017 від 15.03.2016 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення -задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Донецької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №700080000/2016/000017/2 від 15.03.2016 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Донецької митниці Державної фіскальної служби України №700080000/2016/00017 від 15.03.2016 року.

Стягнуто з Донецької митниці Державної фіскальної служби України (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» судові витрати в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак, відсутність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей робить безпідставним витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості з боку митного органу, а прийняті спірне рішення та карта відмови є такими, що підлягають скасуванню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час митного оформлення у посадової особи митниці виникли сумніви у достовірності декларування даних для цілей визначення митної вартості, а саме: спрацювання профілю ризику в системі у звязку з тим, що можливе заниження митної вартості товару; заявлений рівень митної вартості імпортованого товару значно нижчий в порівнянні з цінами на ідентичні товари, митне оформлення яких вже здійснено.

При цьому апелянтом зазначено що судом першої інстанції проігноровано приписи ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, відповідно до якої митниця з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визначення заявленої митної вартості.

Апелянт посилається на положення Генеральної угоди по тарифам та торгівлі 1944 року, як на підставу витребування додаткових документів при встановленні митної вартості товару.

На запит митного органу позивачем не надано документів, які би підтверджували або спростовували сумніви відповідача, щодо заявленої митної вартості.

Відтак, за результатами перевірки повноти та достовірності задекларованих даних щодо митної вартості, посадовою особою виявлено факт можливого заниження позивачем митної вартості.

Вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що в рішенні про коригування митної вартості митницею не наведено належних та допустимих доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми та викликають сумнів у достовірності наданої інформації, оскільки саме службова особа органу доходів і зборів визнає достатність наданих документів та в разі їх недостатності має встановлене законодавством право на коригування заявленої митної вартості.

Крім того, апелянтом зазначено, що для цілей визначення митної вартості порівняння оцінюваного товару може здійснюватись виключно з ідентичними та/або подібними товарами, при тому, що відповідно до положень ст. 61 Митного кодексу України товари не вважаються ідентичними або подібними, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються.

Зазначив, що при визначенні митної вартості товару відповідач не вийшов за межі зазначеного у листі ДП Укрпромзовнішекпертиза, незважаючи на те, що в ньому відсутні відомості, що порівнювані товари вироблені в одній і тій самій країні.

За результатами ретельного вивчення усіх поданих позивачем документів, аналізу й оцінки потенційних ризиків, апелянт вважає, що проведений товариством розрахунок митної вартості товару за ціною контракту документально не підтвердився, його не можливо вважати достовірним і правильним, тому митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості та картку відмову в прийнятті митної декларації.

Представником відповідача/апелянта при поданні апеляційної скарги заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника митниці.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено,що 08 лютого 2016 року між покупцем Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» та постачальником METINVEST INTERNATIONAL SA укладено контракт №089LS-03/585 предметом якого є постачання гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди), виробництва АТ «Лебединський ГЗК».

Згідно п. 1.1. Контракту, кількість, ціна та умови поставки визначаються Сторонами в додатках до Контракту.

Ціна на товар встановлюється в доларах США і вказується в додатках до Контракту (п.3.1 Контракту).

Відповідно до додатка №1 від 08.02.2016 року до Контракту вартість гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди) вищого сорту за 1 тонну становить 134,00 доларів США.

15 березня 2016 року для проведення митного оформлення поставленого товару позивачем до митного органу оформлена в електронному вигляді та подана вантажна митна декларація №700080000/2016/001015 (далі - ВМД).

У графі 43 ВМД № №700080000/2016/001015 позивачем зазначено основний метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст.ст.49, 53 Митного кодексу України.

При поданні ВМД позивачем задекларовані наступні документи: контракт №089LS-03/585 від 08.02.3016 року, додаток №1 від 08.02.2016 року, накладна УМВС №21079162 від 09.02.2016 року, накладна №21137241 від 21.02.2016 року, прейскурант цін від 01.01.2016 року, лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» №706 від 24.02.2016 року, рахунок-фактура (інвойс) №160425-1-1 від 09.02.2016 року, рахунок-фактура (інвойс) №77222 від 10.02.2016 року (вага 2024,800 тн.ціна в доларах США 134,00 за тн.; загальна сума за рахунком 271323,20 доларів США (2024,800 тн. Х 134,00 доларів США)), рахунок-фактура (інвойс) №77699 від 21.02.2016 року (вага 70,000 тн.ціна в доларах США 134,00 за тн, загальна сума за рахунком 9380,00 доларів США (70,000 тн. х 134,00 доларів США), контракт №LE/MI 2016-1/160425 від 04.02.2016 року з додатком №1 від 04.02.2016 року, договір №089лт/002/2012 від 22.03.2012 року, сертифікат про походження загальної форми № 5608601 від 10.02.2016 року, сертифікат якості №1 від 09.02.2016 року, лист №40-1482 від 11.03.2016 року, лист №40-1271 від 26.02.2016 року, лист від 16.02.2016 року, лист №У-6021/549 від 11.03.2016 року, ВМД №10101050/080216/0000097 від 08.02.2016 року, ВМД №700080000/НОМЕР_1 від 15.03.2016 року.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди), заявленого до митного оформлення, митним органом перевірено подані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю, та у зв'язку із наявними у них розбіжностями (відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари відповідно до основного (за ціною договору) методу визначення митної вартості), відповідності до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

15 березня 2016 року митним органом прийнято рішення №700080000/2016/000017/2 про коригування митної вартості товару за другорядним методом на підставі ст.ст.53, 55, 57, 59 Митного кодексу України за ціною договору щодо ідентичних товарів та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700080000/2016/00017.

22 березня 2016 року позивачем подано митному органу звернення про випуск товару у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю товару визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України, у зв'язку з незгодою з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів.

22 березня 2016 року позивач подав митному органу нову митну декларацію №700080000/2016/001159, яку прийнято до митного оформлення.

17 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача із листом №089лс-03/2958 про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ТОВ УК «МЕТАЛІНВЕСТ» №40-2430 від 19.04.2016 року про формування цін на гарячебрикетованео залізо; довідку щодо оприбуткування брикетів залізної руди.

03 серпня 2016 року Державною фіскальною службою України №16834/6/99-99-19-01-01-15 прийнято рішення, яким скарга на рішення про коригування митної вартості товарів залишена без задоволення, а рішення без змін.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року.

Колегія суддів вважає, що спірним питанням у справі, є правомірність прийняття митним органом картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів та рішення про коригування митної вартості.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (ст. 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частини першої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналіз наведених статей свідчить про те, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 року (справа 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В порушення норм Митного кодексу України, посадова особа відповідача безпідставно здійснила запит додаткових документів, тобто, не зазначила підстав для запиту додаткових документів - не зазначила документи з переліку частини другої статті 53 МКУ, в яких виявлено розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни товару.

Згідно з ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст 55 Кодексу протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У ч. 9 ст. 55 Кодексу зазначено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Таким чином, за змістом чинного законодавства позивач міг не погодитися з законністю рішення митниці і оспорити відмову в пропуску товару на митну територію України, рішення про визначення митної вартості. Однак, обраний позивачем спосіб захисту, - оформлення товару за вказаною митним органом митною вартістю, а потім оскарження його рішення - не суперечить закону.

Оформлення митним органом товару згідно з поданими позивачем вантажними митними деклараціями є дією суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки й може бути оскаржено до суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 01.12.2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластфарма» до Львівської митниці та Головного управління Державного казначейства у Львівській області про визнання нечинним митного оформлення товарів та зобов'язання вчинити дії.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем листом №089лс-03/2958 від 17 травня 2016 року було надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ТОВ УК «МЕТАЛІНВЕСТ» №40-2430 від 19.04.2016 року про формування цін на гарячебрикетованео залізо; довідку щодо оприбуткування брикетів залізної руди.

Разом з тим, ч.6 ст.54 Митного кодексу України наведено вичерпний перелік причин, з яких митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірності відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи з вищевикладеного не є належним обґрунтуванням спірного рішення недоліки листа (висновок №706 від 24.02.2016 року) ДП «Укрпромзовнішекспертиза», оскільки відповідний лист не є обовязковим (основним документом), за яким підтверджується митна вартість за ціною контракту відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України.

Доводів того, що надані під час декларування позивачем основні документи містили недоліки у формі та/або змісті відповідачем суду не надані.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що інформація ДП «Укрпромзовнішекспертиза» є консультативним документом, що не має обовязкового значення для визначення митної вартості товару. Відповідно до п. 2 Національного стандарту оцінки «подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість. ГБЗ як металобрухт та чавун передільним є взаємозамінною залізовмісною сировиною для металургійної промисловості.

Як зазначено у листі ТОВ УК «МЕТАЛЛОИНВЕСТ», що є керуючою компанією постачальника за контрактом, АО «Лебединский ГОК» є єдиним підприємством у СНД, що виробляє ГБЗ, тобто ГБЗ в Україні не виробляється.

Таким чином, зроблене ДП «Укрпромзовнішекспертиза» визначення ціни ГБЗ шляхом порівняння з ціною металобрухту та чавуну передільного є правильним.

Крім того, зауваження відповідача щодо того, що товари відповідно до ст. 61 Кодексу не можуть вважатися подібними товарами, якщо вони не вироблені в тій самій країні, що і товари, які оцінюються у цьому випадку є невірними, оскільки наведена відповідачем ст. 61 Кодексу застосовується при визначенні митної вартості за другорядними методами визначення вартості за ціною на ідентичні чи подібні товари відповідно до Митного кодексу.

Визначення «подібного майна», що міститься у Національному стандарті оцінки застосовується не для визначення митної вартості, а для оцінки майна і не має відношення до його митної вартості.

Ці терміни подібні за змістом, але Національний стандарт та Митний кодекс є нормами права, що регулюють різні сфери правових відносин. Виходячи з вищенаведного, твердження відповідача про те, що висновки ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не відповідають дійсному стану цін на сировину для металургійного виробництва в Україні є помилковими.

Колегія суддів має зазначити, що відповідач не надав жодної оцінки та не проаналізував надані позивачем додаткові докази в обгрунтування митної вартості товару.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч. 2 ст. 58 Кодексу. Так, відповідно до вказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

В даному випадку, в наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості жодним чином не зазначає та не обґрунтовує, яким чином вказані ним невідповідності, могли вплинути на визначення розміру митної вартості, та викликати сумніви відповідача у правильності визначення митної вартості.

Позивачем відповідачу 15 березня 2016 року разом з митною декларацією надано зовнішньоекономічний договір додатки до нього і рахунки-фактури, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Проте, всупереч зазначеної норми відповідач не навів у своєму рішенні жодних причин, через які згідно з приписами Митного кодексу України, заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у рішенні не було наведено інформацію щодо числових значень складових митної вартості, яка могла б призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що Кодексом надано право митному органу встановити характеристики, визначальні для перевірки задекларованої митної вартості товарів у рамках процедури митного контролю та митного оформлення, проводити відповідні дослідження (аналіз, експертизи) товарів і саме на підставі таких досліджень визначити митну вартість поставленого товару.

Відповідачем не надано доказів, які свідчать про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 "Митні експертизи" МК України. Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару Південна митниця за резервним методом проведене з порушенням вимог частини дев'ятої статті 58 Кодексу, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню».

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає недоцільними доводи апелянта щодо ігнорування судом першої інстанції положень ч.5 ст. 54 Митного кодексу, оскільки судом першої інстанції всебічно проаналізовано законодавство регулююче спірні правовідносини, крім того, вказана норма права не носить обовязковий характер для її застосування, а тільки надає право митному органу на проведення певних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що митним органом не надано жодної оцінки та не проаналізовані надані позивачем докази в обґрунтування митної вартості товару. В даному випадку, у наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішенні про коригування митної вартості та карта відмови в прийнятті митної декларації, прийняті відповідачем, є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно ч.7 ст.54 Митного кодексу України, у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартість товарiв, у тому числі невiрно визначено митну вартість товарiв, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартiсть вважається визнаною автоматично.

З огляду на вищезазначене, картка відмови №700080000/2016/00017 від 15.03.2016 року, прийнята посадовою особою митного органу з порушенням ст. 54 та ст. 256 Кодексу, отже, є неправомірною.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 р. у справі № 805/3372/16-а- залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 р. у справі № 805/3372/16-а- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

ОСОБА_2