Справа № 755/12890/16-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та скасування розпорядження щодо утримання переплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 р. позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відрахування надмірно виплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.07.2014 року по 07.09.2014 року включно, у період з 16.06.2015 року по 31.08.2015 року включно, у період з 26.01.2016 року по 29.02.2016 року включно; зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Києві повернути ОСОБА_2 неправомірно відраховану пенсію за період з 01.07.2014 року по 07.09.2014 року включно, у період з 16.06.2015 року по 31.08.2015 року включно, у період з 26.01.2016 року по 29.02.2016 року включно; в іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, як працюючий пенсіонер при загальному стажі роботи 36 років 10 місяців 5 днів (станом на 31.12.2012 року), з урахуванням індивідуальних відомостей з відділу персоніфікованого обліку Управління за період з 01.08.2000 року по 31.12.2012 року. Розмір пенсії ОСОБА_2 станом на 01.04.2016 року становить 1471,33грн.

08.09.2014 року між ПП «Спеціалізована школа «Тріумф» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання послуг №207, згідно умов якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання надавати послугу адміністративного помічника, а ПП «СП «Тріумф» зобов'язалося прийняти цю послугу та оплатити її. Строк дії договору становить до 15.06.2015 року. За даними Довідки № 123 від 26.06.2015 року, виданої ПП «Спеціалізована школа «Тріумф», ОСОБА_2 дійсно працювала в спеціалізованій школі «Тріумф» на посаді адміністративного помічника з 08.09.2014 року по 15.06.2015 року.

01.09.2015 року між ПП «Спеціалізована школа «Тріумф» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання послуг № 230, згідно умов якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання надавати послугу адміністративного помічника, а ПП «СП «Тріумф» зобов'язалося прийняти цю послугу і оплатити її. Строк дії договору становить до 30.05.2016 року.

26.01.2016 року ОСОБА_2 подано до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва заяву про відпрацювання періодів роботи згідно наданого договору, до якої надано Договір про надання послуг № 207 від 08.09.2014 року та Договір про надання послуг № 230 від 01.09.2015 року.

Листом від 02.03.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва повідомлено ОСОБА_2 про наявність переплати пенсії в розмірі 677,04 грн. за період з 01.07.2014 року по 29.02.2016 року у зв'язку із працевлаштуванням та запропоновано протягом місяця сплатити суму переплати на зазначений у Листі розрахунковий рахунок.

На заяву ОСОБА_2 від 01.04.2016 року Листом від 28.04.2016 року № 4661/Б-11 Пенсійним фондом України повідомлено, що внаслідок перевизначення базових місяців виникла переплата індексації пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2014 року по 29.02.2016 року в розмірі 677,04 грн.

Листом від 04.05.2016 року № 2607/13/Б-142 Лівобережним об'єднаним Управлінням пенсійного фонду України в м. Києві повторно повідомлено ОСОБА_2 про наявність переплати пенсійних виплат та про утримання з її пенсії 20% щомісячно.

Листом від 19.07.2016 року № 7359/15/Б-70 Лівобережним об'єднаним Управлінням пенсійного фонду України в м. Києві повторно повідомлено ОСОБА_2 про наявність переплати пенсійних виплат за період з 01.07.2014 року по 29.02.2016 року в сумі 677,04 грн., та про утримання з її пенсії 20% щомісячно на підставі рішення №67 від 16.05.2016р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач була зобов'язана повідомити Лівобережне об'єднаним Управлінням пенсійного фонду України в м. Києві про своє працевлаштування.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

У відповідності до ч.ч. 1 і 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

З наведеного вбачається, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 невчасно повідомила Пенсійного органу про факт працевлаштування відбулася необґрунтована виплати їй коштів у сумі 677, 04 грн., що, у відповідності до ч. 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є підставою для прийняття відповідачем рішення про повернення суми переплати шляхом відрахування її з пенсії позивача.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що утримання відповідачем пенсії позивача за період з 01.07.2014 року по 07.09.2014 року включно та за період з 16.06.2015 року по 31.08.2015 року включно є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази працевлаштування позивача у зазначений період часу, що позбавляє позивача обов'язку повернення суми переплати пенсії у зв'язку із працевлаштуванням за відсутності факту останнього. Також протиправним утримання відповідачем пенсії позивача у зв'язку з її працевлаштуванням за період з 26.01.2016 року по 29.02.2016 року, оскільки 26.01.2016 року позивачем у встановленому законом порядку було подано заяву та договір про її працевлаштування, що свідчить про безпідставність проведення відповідачем утримання з пенсії позивача у зазначений період на підставі ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо визначення суми содового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір справляється за подання апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З огляду на те, що предметом позову є визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання останнього вчинити дії, позовні вимоги є вимогами немайнового характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, складала 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2016 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378,00 грн.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції становить 606,32 (1378 * 0,4 * 110%).

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2017 року було відстрочено апелянту сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянта вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 р. - без змін.

Стягнути з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () до Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 606 грн. (шістсот шість) 32 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 28.02.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.