Справа № 163/210/17
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/210/17
Провадження № 2-а/163/23/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року Любомльський районний суд Волинської області у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Костюк Р.М.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Пашка П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Любомль справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області Пашка Павла Володимировича про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, винесених у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

в с т а н о в и в :

20.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив визнати дії відповідача щодо складання постанов у справах про адміністративні правопорушення від 15.01.2017 року серії БР2 №277474 та серії БР2 №277475 незаконними, зазначені постанови скасувати, а провадження у справах закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 25 січня 2017 року приблизно о 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес», р.н.з. НОМЕР_1, по вул.Незалежності в м. Любомль, в автомобілі вийшов з ладу двигун (заглох), у зв'язку із чим він здійснив вимушену зупинку та за правилами дорожнього руху увімкнув «аварійний сигнал». У цей момент підійшов інспектор Пашко П.В., якому він повідомив про вимушену зупинку, а також про те, що від'їде, однак інспектор, не запропонувавши своєї допомоги, почав вимагати документи, при цьому, які саме - не уточнив, хоча при собі він мав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, але інспектору були необхідні якісь документи. Тому вважає, що така вимога поліцейського була незаконною, оскільки правопорушення і доказів не було. Після повторного запуску двигуна, інспектору він повідомив, що буде рухатись далі, однак останній почав перешкоджати руху автомобіля, ставши перед ним, затримував його, бігав по проїзджій частині, вів себе неадекватно, хотів скласти постанову, а не допомогти. Проїхавши далі, він зупинився біля залізничного вокзалу та до його автомобіля знову підійшов цей же інспектор з групою інших інспекторів, які не дотримувались поваги і такту, не представились, погрожували надіти кайданки, затримати, завезти у лікарню для перевірки стану алкогольного сп'яніння та повідомили про складання відносно нього постанови, а не двох постанов. Сам же він просив, щоб постанову склали у його присутності і надали йому її копію або хоча б її підписати, але інспектор сів у своє авто і поїхав.

Вважає, що зі сторони поліції допущено ряд порушень, а саме: постанова складена не на нього, а можливо на якусь іншу особу, оскільки дата його народження 29 січня, а не 21 січня, як вказано в постанові; відсутні два свідки, які б підтвердили його відмову від перевірки документів та від підпису у постановах; з правами, які передбачені ст.268 КУпАП, його не ознайомлювали; його дані були виявлені не по спецприладах, а по незахищеному власному телефону інспектора, що є порушенням закону про захист персональних даних; справи розглядались у його відсутності та постанови для підпису йому не надавались; доказів фото-відеофіксації правопорушення не пред'являлось; розгляд справи відбувся 15.01.2017 року о 17:40 год., а правопорушення скоєно 15.01.2017 час 18:00 год., тобто до скоєння правопорушення; дві різні постанови були складені в один день, час і хвилину, тобто за одну хвилину розглянуто дві справи, що є неможливим.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що жодних Правил дорожнього руху він не порушував, водієм не був, а просто сидів в автомобілі, який не рухався. Вимога інспектора поліції була незаконною, оскільки останній просив передати документи, а не їх пред'явити, в той же час реєстраційний талон він тримав у своїх руках. Просив позов задовольнити та постанови відповідача скасувати.

Відповідач - поліцейський СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області Пашко П.В. позов ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що автомобіль позивача стояв в зоні дії дорожнього знаку «зупинка заборонена» без увімкненого аварійного світлового сигналу, у зв'язку із чим він підійшов до вказаного автомобіля та, представившись, у його водія, яким був позивач, попросив пред'явити документ на автомобіль та посвідчення водія, однак останній надавати документи відмовився, мотивуючи тим, що він не є водієм. Після цього, він повторно висловив аналогічну вимогу щодо пред'явлення документів на автомобіль та посвідчення водія, однак ОСОБА_1 повторно відмовився їх пред'явити, у зв'язку із чим останньому було повідомлено про складання відносно нього постанови за порушення правил зупинки, а саме, зупинку в забороненому місці. Позивач стверджував, що нічого не порушував та поводив себе неадекватно. В цей же час батько позивача, який знаходився в автомобілі, повідомив, що він дуже хворий та його син - ОСОБА_1 везе його на залізничний вокзал. Після цього, позивач закрив вікно автомобіля та поїхав. Перебіг усіх цих подій ним був зафіксований на відеокамеру. В подальшому він з напарником прослідував за даним автомобілем до залізничного вокзалу, де у позивача попросив надати документи на особу, які необхідні для винесення постанови, однак останній від надання будь-яких документів також відмовився. Тоді батько останнього повідомив його ПІБ, дату народження, а число та рік народження вони встановили з інформаційної бази «Армор». Оскільки на відео зафіксовано вчинення ОСОБА_1 правопорушень, просив визнати оскаржувані постанови законними та в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, а також переглянувши наданий стороною відповідача відеозапис досліджуваних подій, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.3 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За змістом ч.ч.2, 4, 5 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У справі встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

За змістом ч.1 ст.122 КУпАП, відповідальність за даною нормою настає, зокрема, запорушення правил зупинки, стоянки.

Так, постановою відповідача серії БР №277475 від 15.01.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що він 15.01.2017 року о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес Віто», р.н.з. НОМЕР_1, в м.Любомль по вул. Незалежності, здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4. «в» Правил дорожнього руху України.

Пунктом 8.4. «в» Правил дорожнього руху України визначено заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частина перша статті 126 КУпАП визначає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб…

Постановою відповідача серії БР №277474 від 15.01.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 15.01.2017 року о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес Віто», р.н.з. НОМЕР_1, в м.Любомль по вул. Незалежності, не пред'явив для перевірки посвідчення водія (відповідної категорії) та реєстраційні документи на даний транспортний засіб, чим порушив вимоги п.2.1. «а», «б» Правил дорожнього руху України.

Підпункти «а» та «б» пункту 2.1. Правил дорожнього руху України зобов'язують водія механічного транспортного засобу мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В якості доказу вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано перебіг подій, які є предметами оскаржуваних постанов.

Так, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що відповідач пред'явив позивачу, як водію транспортного засобу, що стояв в зоні дії дорожнього знаку «Зупинка заборонена», законну вимогу саме щодо пред'явлення посвідчення водія та документа на транспортний засіб.

Цей же відеозапис об'єктивно спростовує доводи та твердження позивача щодо причин вимушеної зупинки транспортного засобу, поведінки відповідача, його дій та висловлювань.

Зокрема, як встановлено із відеозапису, причиною вимушеної зупинки позивача в зоні дії дорожнього знаку «Зупинка заборонена» була не поломка двигуна, а необхідність купити в аптеці ліки для батька, при цьому, аварійний світловий сигнал в його автомобілі увімкнений не був. Поліцейський неодноразово просив пред'явити йому посвідчення водія та документ на транспортний засіб, а не їх передати, при цьому поводив себе коректно, що не можна сказати про позивача, а також повідомив про винесення щодо останнього постанови за порушення правил зупинки/стоянки в забороненому місці, вказавши розмір штрафу, порядок його сплати та роз'яснив право і строки на оскарження постанови.

Таким чином, досліджений судом відеозапис об'єктивно підтверджує пояснення відповідача, що надані в судовому засіданні, та в той же час спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві, які суд розцінює не інакше, як надумані з метою уникнення від відповідальності.

Твердження позивача про те, що на той момент він не був водієм, є також надуманими, оскільки сам же він стверджував, що здійснив вимушену зупинку, а це може зробити лише водій. Дана обставина також відслідковується дослідженим відеозаписом.

Крім цього, з відеозапису також встановлено, що позивач самовільно, ігноруючи поліцейського, прослідував у визначеному напрямку.

Згідно пояснень відповідача, позивач також відмовився від надання документів для встановлення його особи.

З огляду на з'ясовані у справі обставини, у суду немає підстав не вірити таким поясненням відповідача.

Отже, поведінка позивача об'єктивно позбавляла можливості поліцейському встановити дані про його особу, а також роз'яснити права і вручити у встановленому порядку постанову.

Щодо суперечностей у годинах винесення постанови та скоєння правопорушення, то їх суд розцінює, як формальність, яка правового значення не має, оскільки, в силу вимог ст.283 КУпАП, постанова повинна містити лише дату її винесення без зазначення годин.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність винесення ним оскаржуваної постанови серії БР №277475 від 15.01.2017 року щодо ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки викладені у ній факти підтверджено у встановленому порядку та сумніву не піддаються.

Разом з цим, суд не знаходить підстав вважати законною іншу оскаржувану постанову відповідача серії БР №277474 від 15.01.2017 року відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У досліджуваному відеозаписі хоча й зафіксовано факт непред'явлення позивачем посвідчення водія та документа на транспортний засіб, однак, всупереч вимог ч.4 ст.258 КУпАП, відповідачем на місці відповідна постанова не виносилась та вчинення такого правопорушення відповідачем жодним чином не висловлювалось, що стверджується тим самим відеозаписом та фактично в судовому засіданні не заперечено відповідачем.

Відтак, в цій частині доводи позивача слід вважати обґрунтованими та доведеними.

Таким чином, суд визнає, що відповідачем при винесенні постанови серії БР №277474 від 15.01.2017 року не дотримано вимог ст.258 КУпАП, що потягло за собою незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, у зв'язку із чим таку постанову не можна вважати законною, тому вона підлягає скасуванню.

Щодо закриття провадження у справі за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП, то такавимога позивача є безпідставною, оскільки згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду.

За викладених обставин, позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Постанову поліцейського СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області у справі про адміністративне правопорушення серії БР №277474 від 15.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень - скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 01.03.2017 року

Головуюча: суддя А.Л.Гайдук