Справа № 819/1139/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Справа № 876/10021/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Ходинь Ореста Богдановича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Судом було залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство».

У подальшому позивач відмовився від позовних вимог до директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Ходинь О. Б.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року цю відмову було прийнято та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» Ходинь О.Б., про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» щодо ненадання достовірної, точної та повної інформації на запит №2 від 07.09.2016 року. Зобов'язано Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» повторно розглянути запит №2 від 07.09.2016 року та надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію на запит у відповідності до вимог Закону України «Про надання публічної інформації».

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо ненадання інформації на запит. Так, запитувана у листі ОСОБА_1 інформація не є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної внформацї». Інформація щодо процедури підписання контракту директором підприємства, притягнення його до відповідальності та відомості про доходи та витрати не є публічною. Також Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» не є розпорядником інформації, яку просить позивач. Крім того, запит був адресований керівнику підприємства, а не підприємству і саме ця особа була визначена як відповідач. Однак, суд безпідставно залучив Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» як другого відповідача. Апелянт вважає, що постанова суду про задоволення позову є необґрунтованою і підлягає скасуванню з прийняттям нової - про відмову в позові.

ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції правильно вирішив публічно-правовий спір з урахуванням всіх встановлених обставин і правильно застосував норми чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до керівника державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» з письмовим запитом про отримання публічної інформації, в якому просив:

1) надати письмову інформацію про те, чи притягався директор до адміністративної відповідальності, у тому числі за корупційні правопорушення за час перебування на державній службі, а також на посаді директора даного державного підприємства лісового господарства;

2) надати письмову інформацію про те, чи проходив директор стажування на заміщення вакантної посади директора даного державного підприємства лісового господарства;

3) надати письмово інформацію про те, чи проходив директор конкурсний відбір на заміщення вакантної посади директора даного державного підприємства лісового господарства та чи надавав згоду на проходження перевірки передбаченої Законом України «Про очищення влади»;

4) надати письмово інформацію про те, чи проходив директор спеціальну перевірку відповідно до Указу Президента України від 25.01.2012 року №33/2012 та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №171;

5) надати відомості про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 та 2015 роки директора даного державного підприємства лісового господарства.

Листом № 728 від 14 вересня 2016 року Державним підприємством «Тернопільське лісове господарство» позивачу було направлено відповідь на інформаційний запит та повідомлено, що інформацію щодо притягнення директора до відповідальності заявник може отримати із Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, відомості про майно, доходи та витрати директора, а також іншу інформацію щодо укладення контракту та прийняття на роботу директора заявник може отримати в Державному агентстві лісових ресурсів України.

Висновок суду першої інстанції про порушення прав позивача на отримання інформації є вірним, виходячи з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень, вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (стаття 4 Закону № 2939-VI).

Згідно зі статтею 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується, у тому числі, й шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 6 Закону№ 2939-VI визначено, яка саме публічна інформація належить до інформації з обмеженим доступом. Так, інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація та службова інформація. При цьому, частиною другою статті 6 цього Закону передбачено вимоги, за наявності яких можливо обмежити в доступі до інформації. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Відтак, лише за умови додержання сукупності всіх трьох складових розпорядник інформації може прийняти рішення про обмеження в її наданні.

За змістом частини п'ятої статті 6 Закону № 2939-VІ не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, якщо оприлюднення або надання такої інформації не може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

При цьому розпорядник повинен обгрунтувати, що така шкода переважає суспільний інтерес в отриманні цієї інформації.

Стаття 13 Закону № 2939-V визначає розпорядників інформації, якими є:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них (частина перша статті 13 Закону № 2939-V).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону № 2939-VІ до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні не лише суб'єктів владних повноважень, а й інших розпорядників публічної інформації.

Визначаючись чи є державне підприємство розпорядником публічної інформації суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 63 Господарського кодексу України (далі - ГК України) залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як, зокрема, державне підприємство, що діє на основі державної власності.

Державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління (частина перша статті 73 ГК України).

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова «державне підприємство» (частини третя-четверта статті 73 ГК України).

Згідно з частиною шостою статті 73 ГК України органами управління державного унітарного підприємства є:

керівник підприємства, який призначається (обирається) суб'єктом управління об'єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав);

наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства.

Частиною восьмою статті 73 ГК України визначено, що державне унітарне підприємство оприлюднює інформацію про свою діяльність, крім випадків, встановлених законом, шляхом розміщення її на власній веб-сторінці (веб-сайті) або на офіційному веб-сайті суб'єкта управління об'єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, у строки та в порядку, визначені Кабінетом Міністрів України. Доступ до таких веб-сторінок та веб-сайтів є цілодобовим і безоплатним.

Обов'язковому оприлюдненню підлягає така інформація:

- цілі діяльності державного унітарного підприємства та стан їх досягнення;

- квартальна, річна фінансова звітність державного унітарного підприємства за останні три роки, включаючи (за наявності) видатки на виконання некомерційних цілей державної політики та джерела їх фінансування;

- аудиторські висновки щодо річної фінансової звітності державного унітарного підприємства за останні три роки, якщо аудит проводився відповідно до вимоги закону або за рішенням наглядової ради державного унітарного підприємства (у разі її утворення) або суб'єкта управління об'єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством;

- статут державного унітарного підприємства у чинній редакції, а також у редакціях, що діяли раніше;

- біографічна довідка (включаючи професійну характеристику) керівника державного унітарного підприємства (з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних);

- біографічні довідки (включаючи професійні характеристики) членів наглядової ради (у разі її утворення) державного унітарного підприємства (з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних), принципи їх добору, їхнє членство у наглядових радах інших суб'єктів господарювання, а також зазначається, хто із членів наглядової ради державного унітарного підприємства є незалежним;

- річні звіти наглядової ради та керівника державного унітарного підприємства;

- структура, принципи формування і розмір винагороди керівника та членів наглядової ради державного унітарного підприємства, включаючи компенсаційні пакети і додаткові блага, які вони отримують (або на отримання яких мають право) під час виконання посадових обов'язків, а також у зв'язку із звільненням (термін «додаткове благо» вживається у значенні, визначеному в Податковому кодексі України);

- рішення суб'єкта управління об'єктами державної власності щодо державного унітарного підприємства;

- опис істотних передбачуваних факторів ризику, що можуть вплинути на операції та результати діяльності державного унітарного підприємства, та заходи щодо управління такими ризиками;

- відомості про договори, учасником яких є державне унітарне підприємство, інформація про які підлягає оприлюдненню відповідно до Закону України «Про відкритість використання публічних коштів»;

- інформація про операції та зобов'язання державного унітарного підприємства з державним та/або місцевим бюджетом, державними та/або місцевими установами, підприємствами та організаціями, включаючи договірні зобов'язання державного унітарного підприємства (фінансові та нефінансові), що виникають у результаті державно-приватного партнерства.

Як встановлено судом, Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» зареєстроване як юридична особа 02 листопада 1993 року, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до його статуту підприємство засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і входить до сфери управління Тернопільського обласного управління лісового господарства. Аналогічні відомості про підприємство внесені до Єдиного державного реєстру, зокрема, засновником державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» є орган державної влади - Державне агентство лісових ресурсів України, керівник - Ходинь Орест Богданович.

Відтак, зважаючи на наведене, враховуючи положення частини п'ятої статті 6 Закону № 2939-VI, слід прийти до висновку, що доступ до інформації щодо розпорядження державним підприємством державним майном, зокрема, інформації про використання коштів, розподіл доходів від надання послуг (продукції, товарів), виплати заробітної плати працівникам, використання вкладів та дотацій з бюджетів, інші витрати, та прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, може бути обмежено лише за умов, передбачених частиною п'ятою статті 6 Закону № 2939-VI. Дана інформація є суспільно необхідною, а державне підприємство є її розпорядником.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону № 2939-VI).

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомлення про це запитувача (частина третя статті 22 Закону № 2939-VI).

Як встановлено судом, Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» листом № 728 від 14 вересня 2016 року направило позивачу відповідь на інформаційний запит й вказало, куди саме позивачу слід звернутися за відповідною інформацією.

Однак, згідно чинного законодавства, відповідач, якому за статусом або характером діяльності відомо, хто нею володіє, зобов'язаний був направити цей запит на надання інформації, яка відсутня у відповідача, належному розпоряднику з одночасним повідомлення про це запитувача. Разом з тим, відповідач надав запитувачу відповідь про те, що останній сам може звернутися до Державного агентства лісових ресурсів України, чим порушив вимоги частини третьої статті 22 Закону № 2939-VI.

Таким чином, відповідач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, позовні вимоги є обгрунтованими.

Доводи апелянта щодо неналежності відповідача є безпідставними, адже суд першої інстанції правомірно залучив у якості другого відповідача державне підприємство, яке є розпорядником публічної інформації.

При цьому той факт, що публічний запит було адресовано керівнику вищевказаного підприємства не звільняє відповідача від обов'язку виконання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», адже саме директор здійснює керівництво і організовує роботу підприємства, представляє його.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення прав позивача, а тому підставно задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права й підстав для її скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року в адміністративній справі № 819/1139/16, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 02 березня 2017 року.