Справа № 203/4809/16-а
Суддя: Колесніченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/4809/16-а
Провадження № 2-а/0203/10/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської митниці ДФС, заступника начальника Дніпропетровської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Атаманенко Євгена Миколайовича про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. 529 МК України, оскаржив до суду постанову митниці від 29 вересня 2016 року про накладення за ст. 485 МК України стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3110277,93 грн. шляхом пред'явлення адміністративного позову з підстав невідповідності викладених у постанові висновків про визнання його винним фактичним обставинам справи про порушення митних правил № 0072/110000014/16, розглянутої необ'єктивно з обмеженням його прав учасника провадження як особи, притягнутої до відповідальності.

Позивач в обґрунтування адміністративного позову посилався на закінчення строку накладення адміністративного стягнення за ст. 467 МК України на момент складання протоколу і прийняття постанови митниці, що згідно з ст. 247 КУпАП виключало порушення справи про порушення митних правил, а також посилався на неповноту і необ'єктивність провадження, за якого зібрані докази в супереч ч. 2 ст. 495 МК України не оцінені на достатність для спростування його, позивача, заперечень про постійне проживання в США, де він має нерухомість, роботу, сплачує податки, і що давало йому підстави при перетині державного кордону України на легковому автомобілі марки «Bentley» р/н НОМЕР_1, зареєстрованому у США, 30 липня 2015 року подати митному органу паспорт громадянина США, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та інші документи на автомобіль особистого користування, необхідні для проїзду у митному режимі «тимчасового ввезення» каналом митного контролю «зелений коридор», оскільки набуття позивачем у власність будинку на АДРЕСА_1 і наявність у нього паспорту громадянина України не відносить позивача до громадян-резидентів та не може свідчити про мету ухилення від сплати всіх митних платежів.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на скасуванні протиправної постанови митниці від 29 вересня 2016 року з закриттям провадження у справі про порушення митних правил № 0072/110000014/16 з наведених у позовній заяві підстав необґрунтованого притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Представники відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали, заперечуючи тим, що постанова складена з дотриманням правил провадження і порядку складення, склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України, доведений доказами, позивач має постійне зареєстроване місце проживання в Україні, нерухоме майно на праві власності, документований паспортом громадянина України 23 квітня 1996 року, проте належні митні платежі не сплатив, тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши в судовому засіданні справу про порушення митних правил та інші зібрані письмові докази, приходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступних мотивів.

З оскарженої постанови посадової особи Дніпропетровської митниці ДФС від 29 вересня 2016 року у справі про порушення митних правил № 0072/110000014/16 вбачається, що громадянин України ОСОБА_3 підданий адміністративному стягненню за ст. 485 МК України на підставі вчинення інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів на суму 1 036 759,31 грн., які виразилися у пред'явленні ОСОБА_3 паспорта громадянина США № НОМЕР_2 від 27 квітня 2007 року при перетині митного кордону каналом митного контролю «зелений коридор» в пункті попуску «Готівка-Нехотєєвка» 30 липня 2015 року, чим на правах громадянина-нерезидента заявлено про переміщення у митному режимі тимчасового ввезення до одного року легкового автомобіля особистого користування за кодом НОМЕР_3 марки «Bently», з номером кузову НОМЕР_4, з реєстраційним номером НОМЕР_1 країни реєстрації США, про що посадова особа Харківської митниці ДФС внесла інформацію про пропуск на митну територію України цього автомобіля до Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС, після чого 11 серпня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_3 одержав посвідчення про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, приховуючи від митниці зареєстроване в Україні за даними довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 05 серпня 2016 року постійне місце проживання на АДРЕСА_1, за якого ОСОБА_3, як громадянин-резидент, не звільняється від оподаткування ввезення транспортного засобу особистого користування на територію України митними платежами (т. 1 а.с. 73-74).

ОСОБА_3 видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 Баглійським РВ в м. Дніпродзержинську ГУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 квітня 1996 року у зв'язку з загальним обміном паспорта зразка колишнього СРСР, після чого з 02 червня 2006 року він значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, про що надана інформаційна довідка ГУ в Дніпропетровській області ДМС України від 21 червня 2016 року № 1201/8765, узгоджена з довідкою УДМС України ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 05 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 80-зворот-83, 95).

Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом за № 64/М-305 від 23 січня 2017 року на адресу суду повідомив, що впродовж періоду з 30 липня 2015 року по 27 липня 2016 року позивач перетинав державний кордон України наступним чином: 30 липня 2015 року через пункт пропуску Готівка в'їхав та виїхав з території України 19 листопада 2015 року через пункт пропуску Бориспіль-D; 16 липня 2016 року через пункт пропуску Дніпропетровськ в'їхав та виїхав з території України 27 липня 2016 року.

Статтею 485 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI передбачена відповідальність особи у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Визначений формальний склад порушення митних правил передбачає спеціальну мету декларанта, яка не лише характеризує умисну форму вини з суб'єктивної сторони, а й визначає форму інших протиправних дій з об'єктивної сторони, в яких виражається створення умов пропуску товару на митну територію України в обхід митного контролю, тобто готування до ухилення від сплати ввізного мита, компенсаційного мита, акцизу і податку на додану вартість.

Верховний Суд України в постанові № 21-37а11 від 20 червня 2011 року дійшов висновку про обчислення строків накладення адміністративного стягнення у судовій практиці застосування ст. 328 МК 2002 року, якій відповідає чинна ст. 467 МК України, з дня вчинення порушення митних правил, яке полягає у заявлянні у митній декларації неправдивих відомостей як підстави для звільнення від сплати митних платежів, що спричинило їх недобори до бюджету, бо таке правопорушення не може вважатися триваючим. Враховуючи профілактичний характер передбаченої відповідальності за порушення декларантом правил митного оформлення, що у часі передують триваючому ухиленню від сплати митних платежів, суд не вбачає підстав відступити від викладеної у висновках Верховного Суду України правової позиції, оскільки поставлене за вину порушення в постанові митниці не пов'язується з порушенням митного режиму триваючим нецільовим використанням товару, що передбачене в ст. 485 МК України як альтернативне діяння.

Відповідно, адміністративне стягнення за ст. 485 МК України у справі про порушення митних правил, підвідомчій митниці згідно ч. 1 ст. 522 цього Кодексу, може бути накладено згідно з ст. 467 МК України не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, яке за визначенням моменту завершення митного оформлення у ч. 5 ст. 255 МК України вважається закінченим 11 серпня 2015 року, внаслідок чого справа про порушення митних правил № 0072/110000014/16 порушена, а оскаржена постанова митниці прийнята поза межами строку накладення стягнення за порушення митних правил всупереч ст.ст. 2, 247 КУпАП, не відповідаючи вимогам п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Крім того, обрати «зелений коридор» спрощеної системи митного контролю для декларування транспортних засобів особистого користування у митному режимі тимчасового ввезення на митну територію України на строк до одного року відповідно до ст. 380 МК України вправі лише громадяни-нерезиденти, якими за пп. «в» п. 33 ст. 4 МК України визнаються ті іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Проте позивач був обмежений в своїх правах за ст. 498 МК України на ознайомлення з матеріалами справи, на присутність під час розгляду справи в органі доходів і зборів, на подання доказів та на участь в їх дослідженні внаслідок розгляду справи про порушення митних правил всупереч ст. 526 МК України без належного повідомлення про це, оскільки виклики надсилалися у м. Дніпродзержинськ за адресою, за якою позивач не проживав і не був зареєстрований, що відповідачем не спростовано. Саме через таке обмеження прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідачі помилково віднесли позивача до фізичних осіб-резидентів, якими за пп. «в» п. 50 ст. 4 МК України визнаються громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном, та поклали в основу своїх висновків про це лише відомості про реєстрацію місця проживання позивача в Україні, що суперечить ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка забороняє використовувати таку реєстрацію як умову реалізації прав, передбачених законами, в тому числі Митним кодексом України.

Відповідно до п. 45 ст. 4 МК України постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, відповідно до ч. 2 ст. 1 МК України також регулюються Податковим кодексом України, внаслідок чого неоднозначне (множинне) трактування фізичних осіб-резидентів за наявності у них місця проживання на території декількох держав, незалежно від громадянства, згідно з ч. 4 ст. 3 МК України має тлумачитися на користь громадянина, субсидіарно застосовуючи ознаки більш тісних особистих чи економічних зв'язків (центру життєвих інтересів) та перебування не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду податкового року, що наведені в пп. 14.1.213 ст. 14 ПК України, за якими центр життєвих інтересів фізичної особи знаходиться в Україні за умов постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності чи як самозайнятої особи.

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді спадщини, подарунків, виграшів, призів.

З огляду на приведені вище приписи законодавства заступник начальника Дніпропетровської митниці ДФС, розглядаючи справу про порушення митних правил, не врахував відсутність у позивача задекларованого доходу з джерелом його походження з України, відсутність місця постійного проживання членів його сім'ї на території України та місця роботи, а також, що ОСОБА_3 підприємницькою діяльністю на території України не займається, за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1, постійно не проживає, про що надана довідка виконавчим комітетом Курилівської селищної ради за вих.№ 1097 від 30 листопада 2016 року (т. 2 а.с. 117), оскільки іншого відповідачі відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в судовому засіданні не довели.

Натомість судом в процесі розгляду цієї адміністративної справи з'ясовано, що позивачу 27 квітня 2007 року видано паспорт громадянина США № НОМЕР_2 (т. 2 а.с.1-6), і він має житло для постійного проживання на території США за адресою АДРЕСА_2; має транспортний засіб на праві власності; виконує страхові зобов'язання; сплачує податки з отриманих на території США доходів, про що свідчать відповідні податкові декларації за 2014-2016 рр.; має відкриті рахунки в банках з постійним рухом коштів, про що надані відповідні виписки (т. 2 а.с.7-112); та в Україні позивач у 2015 році перебував 111 днів.

З огляду на викладене вище суб'єкт владних повноважень, оскільки іншого ним у з'ясованих обставинах справи не доведено, без додаткової перевірки наявності місця проживання в іноземній державі, знаходження центру життєвих інтересів, часу і мети перебування в Україні протягом податкового року виклав в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення висновки про статус фізичної особи-резидента, які не відповідають фактичним обставинам справи про порушення митних правил, використавши, тим самим, надані йому повноваження в супереч завданням провадження за ст. 486 МК України та меті адміністративного стягнення за ст. 23 КУпАП, для досягнення яких він відповідно до ст.ст. 522, 527 МК України наділений такими повноваженням, внаслідок чого оскаржена постанова не відповідає вимогам п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Як встановлено вище, постанова митниці прийнята у відсутність позивача, після чого надіслана за місцем реєстрації його проживання в Україні поштою 05 жовтня 2016 року, у зв'язку з чим адміністративний позов поданий через оператора поштового зв'язку з пропуском встановленого статтею 289 КУпАП строку 13 жовтня 2016 року. Відповідно, час прострочення з урахуванням вихідних днів, на які припав кінець строку, склав три дні, що виправдовуються часом перебігу пошти від дня винесення і до моменту вручення оскарженої постанови митниці, лише ознайомившись з мотивами якої позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, у зв'язку з чим суд знайшов поважними причини пропуску цього строку, який за заявою позивача відповідно до ч. 4 ст. 529 МК України належить поновити.

Таким чином, суд приходить до висновку про прийняття оскарженої постанови митниці про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил всупереч ч. 3 ст. 2 КАС України необґрунтовано і без передбачених на те законом підстав з істотним обмеженням права позивача на участь у процесі її прийняття, на підставі чого така постанова митниці згідно з ст. 531 МК України підлягає скасуванню, про що суду належить прийняти постанову відповідно до ст. 162 КАС України, задовільнивши адміністративний позов.

Разом з тим, вимоги про закриття провадження у справі, не підлягають задоволенню, оскільки повноваженнями притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України, так само як і закриття провадження у справі про порушення митних правил, наділений виключно державний орган - орган доходів і зборів (ч.1 ст.522 МК України), а суд лише перевіряє законність і обґрунтованість спірного рішення відповідно до ст. 530 МК України, і не приймає рішення замість органу доходів і зборів, що повністю узгоджується з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980.

Керуючись ст. 288 КУпАП, ст. 531 МК України, ст.ст. 71, 161-163, І712 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити, поновивши строк оскарження постанови органу доходів і зборів у справі про порушення митних.

Постанову заступника начальника Дніпропетровської митниці ДФС-начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Атаманенко Євгена Миколайовича № 0072/110000014/16 від 29 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ст. 485 МК України та призначення йому покарання у вигляді штрафу в розмірі трьохсот відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 3 110 277,93 грн. - скасувати.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Колесніченко