Справа № 636/2502/16-а
Суддя: Слурденко О. І.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №636/2502/16-а
Провадження № 2-а/636/5/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Слурденко О.І., за участю секретаря судового засідання Шилової І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління ПФУ в Харківській області ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 райдержадміністрації ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 райдержадміністрації, про визнання дій та бездіяльності протиправними, які полягають у невиплаті пенсії з 01 березня 2016 року по 25 серпня 2016 року, зобовязання від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 райдержадміністрації, про визнання дій та бездіяльності протиправними, які полягають у невиплаті пенсії з 01 березня 2016 року по 25 серпня 2016 року, зобовязання від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії, та у звязку з цим відшкодування моральної шкоди з управління ПФУ 182700 гривень, з УПСЗН 91350 гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є пенсіонером і йому призначено пенсію за віком з 19.10.2007 року, яку отримував в Краснолуцькому УПФУ в Луганській області. У звязку з проведенням АТО в місті проживання, позивач тимчасово переїхав до міста Харкова, де став на облік у Жовтневому управлінні пенсійного Фонду України у вересні 2014 року. В листопада 2014 року він знайшов житло у селище Чкаловське Чугуївського району Харківської області і 23.02.2015 року взятий на облік до УПСЗН ОСОБА_2 РДА у якості внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується довідкою. Про зміну місця проживання він оповістив Жовтневе управління ПФУ в місті Харкові і до лютого 2016 року включно отримував пенсію в цьому управлінні. В березні 2016 року він не отримав пенсію і звернувся до Жовтневого УПФУ міста Харкова за розясненнями, де отримав відповідь про необхідність звернення до Чугуївське ОУПФУ за місцем свого фактичного проживання, оскільки туди направлена його пенсійна справа. Він подав письмову заяву до ОСОБА_2 ОУПФУ та додав усі необхідні документи, але і після цього він не отримав пенсії.

З метою зясування причин припинення пенсії позивач звернувся до УПФУ, де йому пояснили, що виплата пенсії позивачу припинена з 01.03.2016 року до отримання його пенсійної справи, отримання інформації з УПСЗН ОСОБА_2 РДА про те, що позивач є переселенцем, який проживає за місцем перебування та розяснень КабМіну України щодо порядку виплати пенсії, оскільки у звязку із змінами законодавства є неврегульовані питання про застосування постанови №509 від 01.10.2014 року. Таким чином, йому не виплачувалася пенсія понад пять місяців. Він був позбавлений засобів існування, не міг оплатити житло та комунальні послуги, не міг нормально харчуватися та вести відповідне життя. Відповідачі порушили норми Конституції України, Закони України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та інші законодавчі акти.

Позивач вважає дії відповідача щодо зупинення (припинення) виплати пенсії позивачу протиправними, і такими, що порушують його права, тому просить суд позов задовольнити.

Представник УПСЗН заперечуючи проти позову, навів наступне. Позивач перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 23.02.2015 року. Йому видана довідка внутрішньо переміщеної особи за №. 04.07.2016 року в порядку виконання постанови КабМіну України №365 від 08.06.2016 року до управління надійшов список на отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам. В порядку встановленого діючим законодавством 20.07.2016 року УПСЗН була здійснена перевірка достовірності даних про проживання внутрішньо переміщених осіб та за Додатком №1 до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат був складений відповідний акт №235, за яким ОСОБА_1 визнаний як таким, що фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Районною комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам 21.07.2016 року направила протокол №5 про відновлення виплат вказаним особам, в тому числі і ОСОБА_1. УПСЗН та Чугуївська райдержадміністрація діяли у відповідності до положень постанови КабМіну України №365 від 08.06.2016 року та встановленого цією постановою порядку соціальних виплат. Тому просив у позові відмовити за відсутністю будь-яких порушень з боку управління, яке діяло в рамках діючого законодавства.

Представники ОСОБА_2 ОУПФУ подавши письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі, та у судовому засіданні пояснили, що в березні 2016 року позивач звернувся до управління з заявою про запит його пенсійної справи з УПФУ в Жовтневому районі міста Харкова, де він отримував пенсію до 29.03.2016 року. З 01.03.2016 року УПФУ в Жовтневому районі міста Харкова зупинило виплату пенсії ОСОБА_1 до отримання пенсійної справи ОСОБА_2 ОУПФУ та даних за результатом обміну інформацією з УПСЗН ОСОБА_2 РДА, в порядку передбаченому постановою КабМіну України №365 від 08.06.2016 року. 18.04.2016 року до ОСОБА_2 ОУПФУ надійшла пенсійна справа позивача за якою його місце проживання було вказане в місті Харкові по вулиці Клапцова,2, тоді як в його заяві про відновлення виплати пенсії була вказана адреса проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки з 13.01.2016 року вже діяв Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», за перехідними положеннями якого було зобовязано КабМін України протягом трьох місяців внести відповідні зміни до діючих нормативно-правових актів в тому числі і до постанови КМУ №509 від 01.10.2014 року, а зміни внесені не були, то органами ПФУ було зупинено соціальні виплати до врегулювання КабМіном України цих питань. І тільки 08.06.2016 року постановою №365 КабМін України, виконуючи вказаний Закон, вніс відповідні зміни до нормативно-правових актів та визначив новий порядок здійснення відповідних перевірок та відновлення соціальних виплат. Отримавши інформацію від УПСЗН ОСОБА_2 РДА у липні 2016 року Чугуївське ОУПФУ відновило виплату пенсії позивачу, та виплатило не тільки передбачені суми пенсії, але й компенсацію передбачену діючим законодавством, а тому протиправних дій в призупинені виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області не вбачається.

Вислухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком і з жовтня 2007 року отримував пенсію за місцем свого проживання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, виданого 02.12.2008 року ПФУ.

Згідно довідки № від 23.02.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1, який народився 19.10.1957 року у місті Вахрушеве Луганської області, та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3, перемістився 22.02.2015 року з тимчасово окупованої території до селища Чкаловське Чугуївського району вулиця Спортивна,1. 24 березня 2016 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Управління ПФ України в ОСОБА_2 районі з заявою про запит його пенсійної справи з Жовтневого УПФУ міста Харкова для взяття його на облік у ОСОБА_2 районі та виплати пенсії.

Сторони підтверджують, що з квітня 2016 року позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 ОУПФУ і отримує пенсію з серпня, оскільки з 01 березня 2016 року виплата пенсії позивачу була припинена Жовтневим УПФУ міста Харкова.

З заперечень відповідача вбачається, що позивач перебуває на обліку в управлінні з квітня 2016 року, виплата пенсії проводилась по 01.03.2016 року в Жовтневому УПФУ міста Харкова і припинена цим органом. В результаті обміну інформації з УПСЗН ОСОБА_2 РДА, в порядку встановленому постановою КМУ №509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», необхідно було проводити перевірку підстав виплати пенсії. У січні 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», за перехідними положеннями якого було зобовязано КабМін України протягом трьох місяців внести відповідні зміни до діючих нормативно-правових актів в тому числі і до постанови КМУ №509 від 01.10.2014 року щодо порядку нарахування та виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, виплата пенсії позивачу зупинена у зв'язку з не врегулюванням діючих нормативно-правових актів КабМіну України.

За приписами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо зупинення позивачу з березня 2016 року виплати пенсії, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 року, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії виплачуються щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено у судовому засіданні, виплату пенсії позивачу призупинено у звязку з не врегулюванням порядку такої виплати внутрішньо переміщеним особам внаслідок прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який встановив певні загальні зміни в цих правовідносинах та зобовязав КабМін України у тримісячний строк внести відповідні зміни до нормативно-правових актів, які визначають порядок соціальних виплат. Тобто для реалізації положень цього закону було необхідно прийняття КабМіном України певних нормативно-правових актів в рамках компетенції Уряду України до березня 2016 року. Оскільки до 01.04.2016 року такі нормативно-правові акті прийняті не були, то не був визначений певний порядок здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в тому числі і позивачу, бо положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», не узгоджувалися з постановами КабМіну України №509 від 01.10.2014 року та №637 від 05.11.2014 року. Єдиним розпорядником коштів бюджету України є Уряд, в тому числі і в фінансуванні ПФУ, тому тільки він визначає порядок всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам керуючись відповідним Законами України.

Так згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції» №637, встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм такої довідки.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Наведені норми Закону та підзаконних актів встановлюють підстави припинення виплати пенсії, але не врегульовують порядок призупинення таких виплат у звязку з виключними обставинами щодо внутрішньо переміщених осіб, відповідних перевірок та фінансування таких виплат місцевими органами Пенсійного Фонду України.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Крім того, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на вищевикладене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, є підзаконними нормативно-правовими актами, які приймаються у відповідності до виконання Законів України.

Таким чином, судом встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року, було пов'язано саме з відсутністю підзаконних нормативно-правових актів постанов КабМіну України щодо виконання положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», і така постанова Уряду була прийнята тільки 08.06.2016 року за №365. Після виконання порядку перевірки встановленої вказаною постановою Уряду та отримання відповідного фінансування, органи ПФУ з липня 2016 року почали здійснювати соціальні виплати та пенсії внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання. Тому позивачу у серпні 2016 року була виплачена уся сума заборгованості пенсії з 01.03.2016 року по серпень 2016 року включно. Крім цього, були також нараховані і виплачені компенсаційні та інфляційні виплати на загальну суму 38258 гривень 19 копійок (довідка №5186-13/23 від 08.08.2016 року а.с.125), і ці виплати були здійснені в рамках виділених Урядом коштів, оскільки пенсійні виплати внутрішньо переміщеним особам фінансуються на підставі наданих даних кожним місцевим органом щодо фактичного проживання кожної особи.

За наведеним дії відповідачів щодо призупинення виплати пенсії позивачу були вимушені та за обставин тимчасової неврегульованості діючого законодавства, в виключних умовах окупації територій України. Позивачу відновлено виплату пенсії саме за рішенням відповідачів в порядку визначеному постановою Кабміну України №365 від 08.06.2016 року, тому будь-яких неправомірних дій з їх боку, суд не вбачає.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то за загальними підставами відповідальності за майнову та моральну шкоду передбачених ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Враховуючи положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідачі є низовими ланками державних органів соціального забезпечення, у своєї діяльності вони керуються діючим законодавством, в тому числі і відповідними постановами КабМіну України, рішеннями вищестоящих органів, яким вони підпорядковані і які фактично регламентують їх діяльність та здійснюють фінансування щодо усіх соціальних виплат. Без виконання встановленого постановою КабМіну України №365 від 08.06.2016 року порядку здійснення перевірок та отримання відповідних даних щодо внутрішньо переміщених осіб, відповідачі не отримали б належне фінансування та не змогли виплатити у липні-серпні 2016 року соціальні виплати, в тому числі і отримані позивачем суми пенсії і компенсації.

За таким, в діях відповідачів відсутня протиправність і тому відсутній причинний звязок між шкодою та їх діями і виною в її заподіяні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,4-6,8,10,94,158-163,184-186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області та Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 райдержадміністрації, про визнання дій та бездіяльності протиправними, які полягають у невиплаті пенсії з 01 березня 2016 року по 25 серпня 2016 року, зобовязання від подальшого припинення (призупинення) виплати пенсії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: підпис.

Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.

Суддя: