Справа № 2057/09/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2011 р. Справа № 2-а-2057/09/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Михайленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державної податкової інспекції у Генічеському районі Херсонської області

до приватного підприємця ОСОБА_1

про стягнення штрафних (фінансових) санкцій та за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Генічеському районі Херсонської області про визнання нечинним акту перевірки та скасування рішення про застосування штрафних санкцій,

встановив:

У лютому 2009 року Державна податкова інспекція у Генічеському районі (надалі ДПІ) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_1 (надалі - Підприємець) про стягнення фінансової санкції в сумі 5264,50 грн., що нарахована рішенням ДПІ від 07.08.2008р. № НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 03.02.2009 року за вказаним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №2а-2057/09/2170.

У березні 2009 року приватний підприємець ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Генічеському районі в якому просила визнати акт перевірки від 03.08.2008р. нечинним та скасувати рішення ДПІ від 07.08.2008р. про застосування до Підприємця штрафних санкцій на суму 5264,50 грн..

Ухвалою суду від 15.04.2009р. за вказаним позовом Підприємця було відкрито провадження в адміністративній справі №2а-8800/09/2170.

Ухвалою суду від 19.05.2010 року адміністративні справи №2а-2057/09/2170 та №2а-8800/09/2170 були обєднані в одне провадження для спільного розгляду та вирішення.

Позовні вимоги ДПІ ґрунтується на тому, що застосована до Підприємця рішенням ДПІ від 07.08.2008р. № фінансова санкція в розмірі 5264,50 грн. за порушення п.5, 13 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР) добровільно не сплачена, а тому підлягає стягненню з Підприємця в судовому порядку.

В обґрунтування позовних вимог Підприємець зазначила, що акт перевірки та рішення про застосування до Підприємця штрафних (фінансових) санкцій від 07.08.2008 р. № суперечить чинному законодавству, оскільки перевірка господарської діяльності Підприємця була проведена у її відсутність, а особа яка була на місці проведення перевірки не була уповноважена проводити розрахункові операції.

Представник ДПІ в судовому засіданні просив в позові Підприємця відмовити, а позов ДПІ задовольнити.

Підприємець та представник Підприємця у судовому засіданні підтримали свої вимоги, а в позові ДПІ просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

03.08.2008 р. податковими ревізорами-інспекторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі направлення № 340 від 01.08.2008 року проведено перевірку щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності у ларьку по вул. Набережна, 39, с. Генгірка, б/в Арбатська стрілка, м. Генічеськ, Херсонська обл., де здійснює свою підприємницьку діяльність Підприємець.

За результатами перевірки складений акт від 03.08.2008 р. № 000135.

Копія направлення на перевірку та акту перевірки отримані ОСОБА_4, яка була присутня на місці проведення перевірки, про що свідчать її підписи на цих документах.

Предметом оскарження Підприємцем в рамках даної адміністративної справи є рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а також акт перевірки від 03.08.2008р. №000135.

Щодо позовних вимог Підприємця про скасування акту перевірки від 03.08.2008р. № 000135 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт державного або іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Вимоги Підприємця щодо скасування акту перевірки суд вважає безпідставними, оскільки, по-перше, акт перевірки це фактично службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки додержання вимог за здійсненням розрахункових операцій у сфері безготівкового обігу підприємства і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства зазначеним суб'єктом, по-друге, акт перевірки лише фіксує обставини встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання перевірку якого проведено породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту.

За таких обставин суд вважає, що законодавством не передбачено можливості для оскарження в судовому порядку актів, складених за результатами перевірок.

Обов'язковим для виконання та відповідно рішенням органу владних повноважень, яким є ДПІ у Генічеському районі по відношенню до Підприємця, є рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, винесене за результатами проведеної перевірки.

Акт перевірки від 03.08.2008 р. не породжує для Підприємця певних правових наслідків, а висновки цього акту не мають обов'язкового характеру для Підприємця.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Такими чином, провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання нечинним акту перевірки підлягає закриттю.

На підставі акту перевірки ДПІ 07.08.2008 року прийнято рішення про застосування до Підприємця штрафних (фінансових) санкцій № НОМЕР_1 на загальну суму 5264,50 грн. на підставі п. 3 ст. 17, ст. 22 Закон № 265/95-ВР за порушення п. 5, 13 ст.3 зазначеного Закону.

Щодо правомірності спірного рішення суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що порушення, які стали підставою для винесення ДПІ рішення № від 07.08.2008 р. полягають у наступному:

- незастосування при здійсненні розрахункової операції на суму 26,00 грн. книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення;

- невідповідність готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі продажу за розрахунковими квитанціями - сума невідповідності склала 984,90 грн. (без урахування суми контрольної закупки на 26,00 грн.).

Заперечуючи проти описаних в акті перевірки порушень, Підприємець зазначила, що оскільки перевірка була проведена без її участі, а ОСОБА_4, яка була на місці проведення перевірки не мала права реалізовувати товар та виписувати розрахункові квитанції, а лише приглядала за ларьком до приходу Підприємця то ревізори не могли придбати той товар, що вказаний в акті перевірки та проводити перевірку.

З метою дослідження обставин проведення перевірки Підприємця судом була допитана в якості свідка ОСОБА_4, яка пояснила, що на час проведення перевірки вона на прохання Підприємця тимчасово наглядала за її товаром в ларьку. Податкові ревізори - інспектори взяли дві пляшки пива "Оболонь" по 1 л. за ціною 7,00 грн. та дві банки пива "Оболонь" за ціною по 6,00. грн. без її дозволу, а гроші за придбаний товар поклали на прилавок, а також на вимогу ревізорів ОСОБА_4 надала всі наявні кошти та документи, які знаходились на місці проведення перевірки.

Згідно матеріалів перевірки ОСОБА_4 отримала копію направлення на перевірку та копію акту перевірки, підписавшись як продавець, пред'явила свою особову медичну книжку серії АА № 002039, та особисто зазначила в акті перевірки, що розрахункову квитанцію не видала тому, що була велика черга. Також ОСОБА_4 особисто склала опис наявних готівкових коштів, як продавець.

Встановлені фактичні обставини справи, які підтверджуються матеріалами перевірки, свідчать про те, що присутня при перевірці ОСОБА_4 була уповноважена Підприємцем на реалізацію товарів і на момент перевірки ОСОБА_4 не виказувала жодних зауважень, щодо відсутності у неї компетенції на проведення розрахункових операцій та участі у перевірці.

Виходячи з вищевикладеного, суд критично ставиться до пояснень Підприємця та свідка ОСОБА_4, щодо відсутності факту проведення ревізорами контрольної розрахункової операції і до уваги їх не бере.

Відповідно до пунктів 5 та 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема:

- у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України;

- забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Пунктом 3 ст. 17 Закону № 265/95-ВР передбачена відповідальність у ромірі - двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки чи книги обліку розрахункових операцій, або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або використання незареєстрованих чи непрошнурованих книг обліку розрахункових операцій, або незберігання книг обліку розрахункових операцій чи розрахункових книжок протягом встановленого терміну

Відповідно ст. 22 вищевказаного Закону у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Оскільки факт проведення розрахунковї операції на суму 26,00 грн. без використання РК підтверджений матеріалами перевірки і Підприємцем не спростований то застосовання до Підприємця спірним рішенням штрафної санкції за порушення п. 5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР на суму 340,00 грн. є правомірним.

Також суд, погоджується з правомірним застосуванням до Підприємця штрафної санкції в сумі 4924,50 грн. (984,9 * 5 = 4924,50 грн.) за порушення п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, оскільки факт даного порушення підтверджується ДПІ належними доказами, а саме: актом перевірки, описом наявних готівкових коштів.

Враховуючи викладене, суд вважає правомірним рішення ДПІ від 07.08.2008 р. № про застосування штрафних санкцій на суму 5264,50 грн. і невбачає підстав для його скасування, а тому в задоволенні позовних вимог Підприємця слід відмовити.

Відповідно до ст. 25 Закону №265/95-ВР суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17 - 24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами підприємницької діяльності до Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Згідно з п. 11 ст. 10 Закону № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції виконують такі функції: подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Оскільки на час розгляду даної справи, застосована до Підприємця рішенням ДПІ від 07.08.2008р. № штрафна санкція на суму 5264,50 грн. залишається несплаченою, то дана сума штрафу підлягає стягненню з Підприємця в судовому порядку.

Таким чином, позовні вимоги ДПІ підлягають задоволенню шляхом стягнення з Підприємця фінансової санкції в сумі 5264,50 грн..

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги Державної податкової інспекції у Генічеському районі до приватного підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 штрафні санкції в сумі 5 264,50 грн. (п'ять тисяч двісті шістдесят чотири грн. 50 коп.).

Провадження у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Генічеському районі в частині позовних вимог щодо визнання недійсним акту перевірки закрити.

В задоволені решти позовних вимог приватного підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 лютого 2011 р..

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.1.4