Справа № 2042/10/2170
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2010-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2010 р. 11 год.10 хв.Справа № 2-а-2042/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Головчук Ю.І.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Монада"

до державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Монада» (далі - ТОВ НВФ «Монада», позивач) звернулось з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі ДПІ, відповідач) про скасування податкових повідомлень рішень від 10.11.2009р. №/0, від 22.01.2010р. №/1, від 02.04.2010р. №/2, якими позивачу збільшено податкові зобовязання з податку на прибуток на 790 550,34 грн., у тому числі за основним платежем на 527 033,56 грн. та за штрафними санкціями на 263 516,78 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що спірні податкові повідомлення-рішення складено на підставі висновків акту планової перевірки позивача та апеляційного узгодження донарахованих податковим органом зобовязань з податку на прибуток. Просив скасувати спірні податкові повідомлення-рішення посилаючись на те, що при складені акту перевірки відповідач безпідставно виключив із складу валових витрат вартість товарів (робіт, послуг) повязаних з веденням господарської діяльності. На думку позивача, висновки акту перевірки складені на підставі субєктивного погляду представників відповідача на бухгалтерські документи, які є підтвердженням складу валових витрат. У звязку з тим, що висновки акту перевірки є незаконними, тому і податкові повідомлення рішення, які складені на підставі недоведених та необгрунтованих висновків, підлягають скасуванню.

Представник відповідача проти позову заперечила, суду пояснила, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме безпідставне віднесення до складу валових витрат, сплачених приватним підприємцем по договорам про надання послуг: по виконанню електротехнічних робіт, налаштуванню (налагодженню), монтажу, ремонту та встановленню контрольно-вимірювальних приладів (апаратури), виготовленню контрольно-вимірювальних приладів (техніки), розробці програмного забезпечення, розробці системи управління, веденню податкового обліку, наданню маркетингових та консультаційних послуг, які не повязані з господарською діяльністю підприємства, в розмірі 2 108 138,25 грн. Надані платником податків первинні документи у вигляді договорів, актів виконаних робіт, актів прийняття-здачі робіт за договорами не відповідають вимогам нормативних актів, оскільки не містять обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції, вичерпної інформації щодо таких послуг, конкретного переліку виконаних робіт та ін., тобто не містять достатніх доказів виконання робіт. Відповідач вважає висновки акту перевірки обґрунтованими та просить суд відмовити задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У вересні-жовтні 2009 р. державною податковою інспекцією у м. Херсоні було проведено планову виїзну перевірку ТОВ НВФ «Монада» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2007 р. по 30.06.2009 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 р. по 30.06.2009 р., про що складено акт від 27.10.2009 р. № 3221/23-8/19231110 (далі акт перевірки), який став підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 10.11.2009 р. № /0. Відповідно до вказаного рішення підприємству визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 790 550,34 грн., у тому числі за основним платежем на 527 033,56 грн. та за штрафними санкціями на 263 516,78 грн. За наслідками апеляційного узгодження донарахованих податковим органом зобовязань складені податкові повідомлення-рішення від 22.01.2010р. №/1 та від 02.04.2010р. №/2.

За наданими до суду документами, позивач завершив процедуру апеляційного узгодження донарахованих податковим органом податкових зобовязань з податку на прибуток шляхом подачі скарги до ДПА у Херсонській області. За результатами розгляду скарги позивача ДПА у Херсонській області залишила розмір донарахованих податкових зобовязань без змін, а скаргу без задоволення.

За актом перевірки від 27.10.2009 р. позивачу збільшено оподатковуваний прибуток за рахунок зменшення задекларованих валових витрат на 2 108 138,25 грн.

Головною причиною зменшення валових витрат було те, що позивач, на думку відповідача, до валових витрат відносив витрати по розрахункам з окремими контрагентами без достатнього документального підтвердження звязку понесених витрат з господарською діяльністю позивача.

На думку відповідача, надані перевірці бухгалтерські документи не дозволяють податковому органу встановити приналежність їх до витрат, які понесені з метою отримання доходу в межах оподатковуваних операцій позивача.

З огляду на встановлені перевіркою порушення податкового законодавства, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини справи.

Відповідно до п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (в редакції Закону України від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР) (далі Закон № 334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

За змістом п. 1.32. ст. 1 Закону № 334/94-ВР господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» не визначено вимоги до складання бухгалтерських та податкових документів, які підтверджували б правомірність віднесення витрачених коштів до складу валових витрат і тому суд вважає, що позивач при оформлені бухгалтерських документів повинен керуватись Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV (далі Закон № 996-ХІV).

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України № 996-ХІV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На думку суду, при наявності відповідних бухгалтерських документів, вирішальним є зв'язок цих витрат з оподатковуваними господарськими операціями, при цьому бухгалтерські документи повинні містити достатню інформацію, яка дозволяє встановити зв'язок витрачених коштів з оподатковуваними операціями.

При проведені перевірки відповідач поставив під сумнів зв'язок окремих операцій з господарською діяльністю позивача і, як наслідок, зменшив задекларовані валові витрати за результатами здійснення цих операцій.

Зокрема, відповідач не прийняв у якості підтверджуючих документів акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які отримані від ПП ОСОБА_4, ПП ОСОБА_5, ПП ОСОБА_6 на загальну суму виконаних робіт 459 831,0 грн. На думку відповідача, надані акти виконаних робіт цими субєктами підприємницької діяльності не містять достатньої доказовості, що свідчило б про зв'язок таких послуг з веденням господарської діяльності позивача. Відповідач стверджує, що у згаданих документах інформація про види робіт(послуг) містить узагальнену інформацію «Виконання електротехнічних робіт» та не характеризує ці роботи по суті, відсутня інформація щодо обсягу, одиниці виміру цієї господарської операції. Відсутність необхідної інформації, яка характеризувала б ці господарські операції у спосіб доступний для розуміння відповідачем суті проведених операцій, не дозволяє позивачеві збільшувати валові витрати по результатам цих операцій.

Аналогічними є висновки відповідача, щодо оформлення взаємовідносин позивача з ПП ОСОБА_7, ПП ОСОБА_8, ПП ОСОБА_9 та іншими субєктами підприємницької діяльності по наданню послуг по налагодженню та монтажу контрольно-вимірювальної техніки на загальну суму 988 501,25грн., з ПП ОСОБА_10 на виготовлення контрольно-вимірювальної техніки та апаратури на загальну суму 65 738,0 грн., з ПП ОСОБА_11, ПП ОСОБА_12 та іншими по розробці програмного забезпечення на загальну суму 148 654,0 грн., з ПП ОСОБА_13 по розробці системи управління на загальну суму 10 578,0 грн.

Крім виробничих витрат, позивачем проводились виплати стороннім особам за виконання робіт, послуг, повязаних з обслуговуванням загально виробничої та комерційної діяльності. При проведені цих виплат, за висновками відповідача, позивач не забезпечив належного складання документів, які б засвідчували приналежність цих виплат до господарської діяльності позивача.

Так, на підставі актів виконаних робіт проведено оплату вартості наданих послуг по веденню податкового обліку ПП ОСОБА_2С на загальну суму 137 836,0 грн., оплату вартості консультативних послуг з питань управління господарською діяльністю позивача ПП ОСОБА_14 на загальну суму 210 000,0 грн.та надання маркетингових послуг ПП ОСОБА_14 на загальну суму 87 000,0 грн.

У висновках до акту перевірки відповідач не виключає раціональність понесених вище витрат для забезпечення господарської діяльності позивача, однак, з точки зору держави, відповідач вважає, що проведення цих виплат приватним підприємцям не є обовязково спричиненими господарською діяльністю. На думку відповідача, оплата цих витрат може цілком вчинятись, але їх віднесення до складу валових витрат, здійснене з метою зменшення оподатковуваного прибутку позивача, і є штучним в порушення принципу безпосередності господарської діяльності.

Суд не вбачає обґрунтованості в такому висновку відповідача, оскільки він не підтверджується належними доказами та є лише припущенням.

В процесі перевірки відповідач проводив зустрічні перевірки з контрагентами позивача щодо підтвердження взаємовідносин та факту надання послуг та виконаних робіт. За наслідками зустрічних перевірок підтверджено наявність цивільно-правових відносин по наданню послуг та виконанню робіт зазначеними вище контрагентами позивача. Отримані копії первинних документів підтверджують взаємовідносини та не відрізняються від первинних документів, які знаходяться у розпорядженні позивача.

Зазначене свідчить, що приватні підприємці, які виконували роботи для позивача, відобразили в своєму податковому облікові результати виконаних робіт та наданих послуг і, відповідно, податковий орган за їх місцем реєстрації мав врахувати отримані ними доходи при визначені їхніх зобовязань з податків і зборів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про підприємництво» від 07.02.1991р. № 698-ХІІ підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

За наданими до суду статутними та бухгалтерськими документами за період, який перевірявся, головним видом діяльності позивача було виробництво контрольно-вимірювальних приладів з наступним їх продажем субєктам підприємницької діяльності, що спеціалізуються на виробництві технічних товарів та різного виду обладнання.

Для забезпечення реалізації товарів позивач мав договірні звязки з рядом українських та закордонних партнерів. Надані договори підтверджують про наявність у позивача обовязків з майбутнього постачання своїм партнерам контрольно-вимірювальної техніки, бортових компютерів та іншого обладнання, а надані накладні, вантажно-митні декларації та інші документи свідчать про фактичне виконання позивачем своїх договірних обовязків з постачання зазначених вище товарів.

Законодавством України не встановлено обмеження у вигляді ліцензування цього виду підприємницької діяльності та регулювання ціноутворення при продажі товарів (робіт, послуг) цим підприємством і тому суд вважає, що єдиним механізмом впливу держави на підприємницьку діяльність позивача є оподаткування його доходів та здійснення окремих операцій.

Системний аналіз положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» дозволяє суду зробити висновок, що держава в цілому не обмежує розмір витрат субєктами підприємницької діяльності для здійснення підприємницької діяльності, однак у якості валових витрат, які приймаються для обчислення оподатковуваного прибутку та зобовязань з податку на прибуток, приймаються витрати з мінімально достатньою для досягнення головної мети підприємницької діяльності отримання прибутку від її здійснення.

На думку суду, обґрунтованість понесення тих чи інших витрат платника податків, як правило, визначається доходністю здійснення ним підприємницької діяльності.

За даними відповідача, позивач за перевірений період отримав 9 116 204,0 грн. прибутку та задекларував валових витрат у сумі 31 409 566,0 грн., що свідчить про 29% рентабельності в господарській діяльності позивача, та про окупність проведених витрат позивача. Наслідком систематичного декларування оподатковуваного прибутку за перевірений відповідачем період було визначення та сплата позивачем зобовязань з податку на прибуток у сумі 2 279 052,0 грн.

Суд вважає, що головною помилкою відповідача під час проведення перевірки та дослідження господарських процесів позивача під час перевірки було те, що відповідач розглядав кожен бухгалтерський документ окремо, без дослідження всіх обставин здійснення господарської діяльності позивача в цілому та її кінцевого результату.

За документами позивача, його підприємницька діяльність базувалась на поетапному здійснені операцій з виготовлення контрольно-вимірювальних приладів, реалізації виготовлених товарів, обліку та розподілу доходів від ведення підприємницької діяльності.

Позивач вважає, що документальним свідченням про причетність витрат на оплату вартості робіт і послуг стороннім субєктам підприємницької діяльності може слугувати калькуляція вартості виробів, які позивач виготовляв у межах своєї господарської діяльності.

На думку суду, необхідність здійснення певних витрат диктується економічною доцільністю здійснення цих витрат при здійснені господарської діяльності платника податків, при цьому розмір цих витрат визначається самим платником податків.

Для здійснення зазначених господарських процесів позивач застосовував працю власних працівників та використовував можливості сторонніх субєктів підприємницької діяльності. Надані суду документи , зокрема і калькуляції вартості товарів, які характеризують витрати позивача на залучення до виготовлення товарів інших субєктів підприємницької діяльності свідчать, що ці витрати цілком відповідають головному напрямку господарської діяльності позивача і дозволяють встановити їх приналежність до оподатковуваних операцій позивача.

На думку суду, акти виконаних робіт та додатки до них по виконанню електротехнічних робіт, послуг по налагодженню та монтажу контрольно-вимірювальної техніки, виготовлення контрольно-вимірювальної техніки та апаратури, розробка програмного забезпечення, розробка системи управління містять достатню інформацію, необхідну для визначення суті цих операцій та визначення приналежності до власної, господарської діяльності платника податків, а необхідність здійснення цих витрат повязане із специфікою господарської діяльності позивача в період, за який здійснювалася перевірка.

За актом перевірки, відповідач при аналізі наданих документів відкидає причетність до господарської діяльності позивача витрат на сплату ПП ОСОБА_2 вартості послуг по веденню податкового обліку на загальну суму 137 836,0 грн. у звязку з неналежним чином оформленими бухгалтерськими документами, які підтверджують надання цієї послуги. Відповідач вважає, що відсутність детального переліку видів послуг у межах організації податкового обліку позивача унеможливлює встановлення приналежності цих витрат до господарської діяльності позивача.

З огляду на думки сторін з цього питання суд вважає, що у відповідності з вимогами ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві здійснюється безпосередньо з дня його реєстрації до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або аудиторською фірмою; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися.

Як зазначалося, відповідно до пп. 5.2.1. п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

За змістом п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

За діючим законодавством України послуги з ведення бухгалтерського та податкового обліків не ліцензуються і тому можуть виконуватись особами, які на думку платника податків мають достатній освітній та професійний рівень.

Таким чином, діючим законодавством України на підприємство покладено обовязок по веденню бухгалтерського та податкового обліків, дані обліки повязані з організацією та веденням виробничо-господарської діяльності платника податків і тому суд вважає, що позивач правомірно відніс до складу валових витрат суму вартості наданих ПП ОСОБА_2 послуг з ведення податкового обліку позивача.

Крім того, саме належне ведення бухгалтерського обліку дало можливість ДПІ здійснити перевірку.

На думку суду, висновок відповідача про недостатність інформації для встановлення приналежності витрат на ведення податкового обліку до складу валових витрат позивача спростовується тим, що суть даної операції розкривається в укладених договорах на надання послуг та самим поняттям про здійснення податкового обліку. Суд вважає, що відображення у актах виконаних робіт всіх робіт та етапів по веденню податкового обліку привело б до непотрібної деталізації обєму наданої послуги, і фактично являло б собою декларацію обовязків платника податків по веденню облікової політики, які від його імені здійснював інший субєкт підприємницької діяльності.

Не погоджується відповідач із віднесенням позивачем до складу валових витрат вартості послуг з маркетингових досліджень у сумі 87 000 грн., які надавав ПП ОСОБА_14 у 2009 р. На думку відповідача складені акти, які засвідчують надання цих послуг, оформлені з порушенням встановленого порядку їх оформлення тому, що не містять достатньої інформації про обсяг та перелік наданих послуг. Не виконання вимог щодо оформлення цих документів, на думку відповідача, не дає право на віднесення цих витрат до складу податкової декларації позивача.

Позивач вважає, що витрати на маркетингові послуги безпосередньо повязані із збутом продукції, аналізом попиту ринку на певні види товарів та послуг, впливають на ціноутворення при продажу платником податків результатів його господарської діяльності.

Так, до суду позивач надав договір від 15.01.2009 р. № 20-МУ з ПП ОСОБА_14М про надання маркетингових досліджень. За цим договором приватний підприємець мав виконати маркетингові дослідження по наступним напрямам: можливості та перспективи застосування систем контролю сіяння і датчиків контролю сіяння; загальна характеристика умов роботи конкурентів (джерела сировини, і т.д.); загальна характеристика обороту продукції конкурентів; стан розвитку ринкової інфраструктури; попит на продукцію; відомості про потенційних споживачів, технічні вимоги до продукції з боку споживачів; можливість, доречність та ефективність проведення рекламних компаній.

Суд вважає, що по своєму складу маркетингові дослідження за вказаним договором відносяться до витрат платника податків, повязаних з організацією та веденням підприємницької діяльності, і відповідно до пп. 5.2.1 п.5.2. ст. 5 Закону України № 334/94-ВР могли бути включені до складу валових витрат позивача. За наданими суду документами ПП ОСОБА_14 здійснив маркетингові дослідження на суму 87 000,0 грн. у обємах та за переліком, які передбачені договором від 15.01.2009р. № 20-МУ, і тому суд вважає, що у позивача були всі підстави на віднесення до складу валових витрат вартості даних послуг.

На думку відповідача, порушенням законодавства України з оподаткування прибутку підприємств є віднесення до складу валових витрат позивачем вартості консультаційних послуг у сумі 210 000,0 грн., які надавались ПП ОСОБА_14 За даними перевірки, позивач у актах виконаних робіт зазначив, що ПП ОСОБА_14 надавав консультаційні послуги із загальних питань управління - консультації та надання допомоги в управлінні підприємством, організації структури і контролю над його внутрішнім функціонуванням, адміністративним управлінням, інформаційним забезпеченням; консультативні послуги з питань управління фінансовою діяльністю; консультативні послуги з питань управління виробництвом; консультативні послуги по економічним питанням - консультації по економічним питанням, розробка проектів договорів, калькуляцій, участь в розробці системи управління обліку та планування; консультаційні послуги з інших питань. Відповідач вважає, що акти виконаних робіт із зазначеними вище виконаними роботами не надають право позивачеві відносити їх вартість до складу валових витрат, оскільки не містять вичерпної інформації про приналежність цих витрат до господарської діяльності позивача, здійсненої в межах оподатковуваних операцій платника податків.

Позивач вважає, що консультативні послуги, які надані ПП ОСОБА_14, прямо повязані з його господарською діяльністю, а конкретний перелік та короткий зміст цих послуг знаходиться у електронному вигляді, який передається від замовника до виконавця на магнітному носієві цієї інформації.

З огляду на викладене, підприємницька діяльність здійснюється субєктом підприємницької діяльності з метою отримання прибутків на свій ризик. Для оцінки ризиків такий підприємець повинен мати відповідні освіту та фаховий досвід, або опиратись на вміння, навички та досвід інших фахівців цієї справи.

Суд вважає, що залучення сторонніх спеціалістів для отримання консультативних послуг може вважатись витратами платника податків по організації та веденні його господарської діяльності тільки у разі, якщо бухгалтерські документи, що характеризують суть та вид наданих консультацій, однозначно визначають їх приналежність до оподатковуваних операцій.

За наданими суду документами, які характеризують види консультативних послуг, що надавались ПП ОСОБА_14, не дозволяють суду встановити їх виключну приналежність до отримання позивачем оподатковуваного доходу (прибутку) і можуть стосуватись також витрат, для віднесення яких до складу валових витрат Законом України №334/94-ВР встановлено особливий порядок відображення у складі валових витрат.

Незважаючи на те, що витрати на надання консультативних послуг ПП ОСОБА_14 у сумі 210 000 грн., документально підтверджені та відображені виконавцем у своїй податковій звітності, суд не може погодитись з правомірністю віднесення цих витрат позивачем до складу задекларованих ним валових витрат.

Таким чином, суд погоджується з висновком відповідача про неправомірне віднесення позивачем до складу валових витрат вартості консультативних послуг, наданих ПП ОСОБА_14М на суму 210 000,0 грн.

За даними відповідача, позивач на протязі перевіреного періоду декларував прибуток, що підлягає оподаткуванню, і тому при обґрунтованому зменшені валових витрат у позивача виникає зобовязання з податку на прибуток у розмірі 25 % від розміру збільшеного таким чином оподатковуваного прибутку у порядку, передбаченому Законом № 334/94-ВР. З податку на прибуток Законом № 334/94-ВР встановлено квартальний податковий період. Відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі Закон № 2181-ІІІ) у разі коли контролюючий орган самостійно збільшує суму податкового зобов'язання платника податків за наслідками документальних перевірок, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

За актом перевірки консультативні послуги включались позивачем до складу валових витрат починаючи з 1 кварталу 2007 р. та закінчуючи 2 кварталом 2009 р. із розрахунку 21 000,0 грн. на кожен квартал. Таким чином, позивач не сплатив суму податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 52 500,0 грн. (210 000*25%), у тому числі 5 250,0 грн. протягом 3 податкових періодів, 5 250,0 грн. протягом 4 податкових періодів та решту зобовязань 42 000,0 грн. протягом 5 і більше податкових періодів. Відповідно до Закону України № 2181-ІІІ сума штрафів за несвоєчасну сплату збільшених за наслідками перевірки зобовязань з податку на прибуток становитиме 24 675,0 грн. (5250*30%+5250*40%+42000*50%).

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд погоджується з вимогами позивача в частині безпідставного збільшення зобов'язання з податку на прибуток на 713 375,34 грн., в тому числі за основним платежем 474 533,56 грн., за штрафними санкціями 238 841,78 грн. Доводи позивача щодо неправомірності визначення податку на прибуток на загальну суму 77 175,0 грн., в тому числі за основним платежем на 52 500,0 грн. та за штрафними санкціями на 24 675,0 грн., не знайшли свого підтвердження, і тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Монада" до державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними податкові повідомлення-рішення від 10.11.2009 р. № /0, від 22.01.2010 р. № /1 та від 02.04.2010 р. № /2 в частині збільшення зобов'язання з податку на прибуток на 713 375,34 грн, в тому числі за основним платежем 474 533,56 грн., за штрафними санкціями 238 841,78 грн., в іншій частині - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, якщо вони не були подані у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 червня 2010 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 2.11.3