Справа № 826/4123/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2017 року № 826/4123/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві за участі третьої особи - ОСОБА_2, про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (надалі - позивач, ТОВ "Кей-Колект") з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - відповідач), за участю третьої особи - ОСОБА_2 (надалі - третя особа, ОСОБА_2.), в якому просить звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме, житловий будинок та земельну ділянку під ним, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на яке було накладено арешт на підставі:

- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44738926, виданий 08.06.2015, видавник: ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві;

- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43289271, виданий 16.05.2014, видавник: ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві;

- постанови №24353701 від 09.02.2011, видана ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві;

- постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №31036356 від 06.02.2012, видана ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, 751/17;

- постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження №31740628 від 21.03.2012, видана ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ТОВ "Кей-Колект", як іпотекодержатель, має право, в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та разом із третьою особою просили суд їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Представник відповідача у судове засідання 17 жовтня 2016 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

21.12.2006 року між ОСОБА_2 (позичальник) і акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 (надалі - договір кредиту), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 14314,00 доларів США та сплатити проценти, комісії за його користування.

Згідно пункту 2.1 Розділу 2 договору кредиту, у забезпечення виконання зобов'язання позичальника за даним договором банком приймається у заставу нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_1

В забезпечення належного виконання зобов'язання за договором кредиту, між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та АКІБ "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) укладено нотаріально засвідчений договір іпотеки №40233 від 21.12.2006 року, зареєстрований в реєстрі за №7460 (надалі - договір іпотеки №40233), згідно умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1

Поряд з цим, 12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" відповідно до договору факторингу №1 свої права вимоги за зобов'язаннями боржника по договору кредиту.

Також, 12.12.2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. посвідчено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, у зв'язку з укладенням між цедентом (ПАТ "УкрСиббанк") та цесіонарієм (ТОВ "Кей-Колект") договору факторингу №1 від 12.12.2011 р.

Відповідно до умов вказаного вище нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги, цедент передає, а цесіонарій приймає право вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку №1 до цього договору, до якого, зокрема, включено договір іпотеки №40233.

Як зазначає позивач, 18.01.2016 року, при зверненні до нотаріуса, ТОВ "Кей-Колект" стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки №40233, накладено арешт постановами ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві:

- про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44738926, виданою 08.06.2015 р.;

- про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43289271, виданою 16.05.2014 р.;

- №24353701 від 09.02.2011 р.;

- про відкриття виконавчого провадження №31036356 від 06.02.2012 р., 751/17;

- про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження №31740628 від 21.03.2012 р.

Незгода позивача із вказаними вище діями відповідача по накладенню арешту на нерухоме майно, що на дату накладення арешту вже перебувало в заставі, зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження", яка регулює порядок прийняття виконавчого документа до виконання, передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до положень частини першої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У силу вимог частини 3 цієї статті постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Отже, накладення арешту на майно боржника є правом державного виконавця, тобто знаходиться в межах його компетенції; фактичною підставою для реалізації цього права є виконавчий документ та заява стягувача; арешт накладається шляхом прийняття державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Суд відхиляє доводи позивача, стосовно відсутності у відповідача правових підстав для накладення арешту на спірне нерухоме майно, з тих підстав, що накладення цього арешту унеможливлює реалізацію ТОВ "Кей-Колект" першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки, з огляду на наступне.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (стаття 1).

Згідно з частиною 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання і спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

У іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язання за основним договором. При цьому, звернення стягнення на заставлене майно є правом, а не обов'язком іпотекодержателя.

Частиною шість статті 71 КАС України визначено, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Водночас, позивачем не надано доказів наявності чи відсутності у ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту, її суми, чи сума цієї заборгованості є меншою або більшою, ніж вартість предмета іпотеки, і чи дозволяє така сума задовольнити вимоги стягувача у виконавчому провадженні без шкоди потенційним інтересам ТОВ "Кей-Колект", та не навів жодних поважних причин їх ненадання.

Зазначені обставини є суттєвими для правильного застосування приписів частини 3 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", адже правила цієї норми допускають можливість стягнення на користь стягувача, який не є заставодержателем, у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 07.07.2015 р. №826/3818/15.

З огляду на викладене, вказані вище постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", є обґрунтованими та не порушують жодних прав чи інтересів позивача.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов