Справа № 752/9907/16-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/9907/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ладиченко С.В.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Федотова І.В.,
суддів: Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,
за участю секретаря Полякової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі позивач ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач) в якому просив суд:
- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмежень починаючи з 01 жовтня 2011 року із розрахунку 100% грошового забезпечення з усіма видами підвищення та надбавок до пенсії;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві, перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01 жовтня 2011 року пенсію без обмежень із розрахунку 100% грошового забезпечення, згідно довідки Київського міського військового комісаріату від 25 червня 2013 року № 123320, (вихідний КМВК № 3366 від 25.06.2013 року) з усіма видами підвищення та надбавок до пенсії, у тому числі додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії - 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з її фактичного розміру та проведених виплат, а також підвищення пенсій, установлених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» збільшивши основний розмір пенсії з 01 липня 2012 року на 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13,21, і 36 Закону, з 01 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 01 січня 2013 року до 35 відсотків;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати з 01 жовтня 2011 року частини грошових доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Як свідчать матеріали справи, Тимофієв перебуває на обліку ГУ ПФУ у м. Києві, отримує пенсію військовослужбовця на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не здійснив перерахування та виплату з 01 жовтня 2011 року пенсію без обмежень із розрахунку 100% грошового забезпечення, згідно довідки Київського міського військового комісаріату від 25 червня 2013 року № 123320, з усіма видами підвищення та надбавок до пенсії, у тому числі додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії - 50% мінімальної пенсії за віком, а також підвищення пенсій, установлених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не було проведено перерахунок пенсії позивача з 01 жовтня 2011 року із розрахунку 100% грошового забезпечення з усіма видами підвищення та надбавок до пенсії.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
У ч. 1, 2 ст. 99 КАС України закріплено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що пенсійні виплати є періодичними платежами, які виплачуються щомісячно, а отже, особа, отримуючи їх, є обізнаною щодо їх розміру кожного місяця і вразі незгоди має можливість оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта влади, які на її думку, стали підставою для заниження розміру отримуваної нею пенсії.
Разом з тим, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод чи законних інтересів, перебіг якого починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, оскарженню до адміністративного суду підлягає бездіяльність суб`єкта влади, яка допущена ним та про яку позивач дізнався в межах вказаного строку. В іншому випадку, за відсутності поважних причин його пропуску, така позовна заява має бути залишена судом без розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-329а13, висновки якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.
Виходячи з наведеного, колегією суддів встановлено, що предметом оскарження позивачем в даній адміністративній справі є, зокрема дії та бездіяльність ГУ ПФУ у м. Києві, які мали місце у період починаючи з жовтня 2011 року.
Отже, позивач, отримуючи пенсію кожного місяця, зокрема у період з 01.10.2011 року по теперішній час, був обізнаний щодо її розміру і, вважаючи, що ГУ ПФУ у м. Києві протиправно зменшила її розмір, мав можливість своєчасно оскаржити такі дії та бездіяльність до суду, однак, з даним адміністративним позовом він звернувся лише 30.06.2016 р., тобто з порушенням шестимісячного строку, визначеного у ч. 2 ст. 99 КАС України.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача та суду першої інстанції, як на поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду на те, що ОСОБА_1 тривалий час звертався до органів Пенсійного фонду України, Міністерства юстиції України, Адміністрації Президента України, Верховної Ради України, з метою поновлення своїх прав, оскільки вказані обставини не перешкоджали останньому звернутися до суду з даним позовом в межах строку передбаченого КАС.
З огляду на це, колегія суддів вважає, адміністративний позов в частині позовних вимог за періоди з 01.10.2011 р. по 29.12.2015 р. включно поданим поза межами шестимісячного строку звернення до суду, а тому в цій частині він підлягає залишенню без розгляду, що призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права і, у відповідності до ч. 1 ст. 203 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.
Приходячи до такого висновку, судова колегія також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 18.10.2005 р. у справі «МПП «Голуб» проти України», в якому Суд зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Перевіряючи оскаржуване судове рішення в іншій частині, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.
Як убачається з наведеної норми права, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення субєкта владних повноважень, наділеного правом встановлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
За правилами пункту 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, перерахунок раніше призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ пенсій проводиться в разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» установлено з 1 липня 2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків.
Зі змісту вказаної постанови № 355 вбачається, що зазначеною постановою Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, а тому підстави для перерахунку пенсії відсутні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі № 21-641а14.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зокрема, стаття 50 викладена у такій редакції: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України
З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 року визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.
На реалізацію даних положень діє постанова Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Як роз`яснено в п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, в аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 95, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Таким чином, органи Пенсійного фонду України визначають розміри пенсій відповідно до зазначених нормативно-правових актів та з урахуванням інших вимог, передбачених чинним законодавством.
З аналізу наведеного вбачається, що відповідач правомірно здійснює виплату пенсії позивачу в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, відповідно до якого, частину п`яту статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
Разом з тим, Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину 7 статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).
Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Отже стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом) в частині визначення максимального розміру пенсії, не визнана неконституційною.
Крім того, п. 10 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
При цьому слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», також, констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.
Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмежень із розрахунку 100% грошового забезпечення з усіма видами підвищення та надбавок до пенсії, задоволенню не підлягають.
Крім того, враховуючи, що вимога позивача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсації відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є похідною, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
З огляду на це, судова колегія вважає, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи, порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування.
Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві задовольнити частково.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 01.10.2011 р. по 29.12.2015 р. включно залишити без розгляду.
В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 03.03.2017 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.