Справа № 826/3812/16
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3812/16 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва про зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем у порушення положень ст. ст. 5, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. ст. 6, 7, 20, 21 Закону України «Про інформацію» та п.п. 3.8, 4.3 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі МВС України, затвердженого наказом МВС від 10.10.2004 року № 1177, необґрунтовано та незаконно відмовлено у задоволенні заяви від 05.11.2015 року шляхом надання відповіді від 16.11.2015 року № 15/М-1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Крім цього, вказаною особою заявлено клопотання щодо визнання апеляційної скарги такою, що подана в строки, передбачені КАС України.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга подана з дотриманням строків, визначених КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач звернувся до НДЕКЦ при УМВС України у Чернігівській області, правонаступником якого є Чернігівський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, з заявою про надання інформації та копій документів, а саме: належним чином прошиті, пронумеровані та завірені (з проставлянням відтиску печатки на кожній сторінці) висновку експерта від 15.12.2009 року № 620, висновку експерта від 23.03.2010 року № 83 з усіма додатками та всіх матеріалів, пов'язаних з проведенням даних експертиз, проведених у межах кримінальної справи № 12/18008, порушеної 19.10.2009 року; належним чином завірену копію листа начальника НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області щодо технічної неможливості імітування (створення) умов обмеженої видимості аналогічних диму та доказів його отримання слідчим відділом Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області.

Вказана заява отримана відповідачем 09.11.2015 року.

Листом від 16.11.2015 року № 15/М-1 позивачу надано відповідь, якою позивача повідомлено, що за постановами слідчого Ніжинського РВ УМВС України у Чернігівській області у кримінальній справі № 12/18008 працівниками НДЕКЦ при УМВС України у Чернігівській області проводились дві транспортно-трасологічні експертизи від 15.12.2009 року № 620 та від 23.10.2010 року № 83, під час проведення яких досліджувалась слідова інформація на пошкоджених автомобілях та матеріали кримінальної справи № 12/18008 (протокол ОМ ДТП, дві схеми до нього та фотознімки, зроблені при СМП ДТП). Висновки експерта не є інформацією, зібраною відносно позивача і на них не розповсюджуються норми ст. 32 Конституції України, ст. ст. 5, 11 Закону України «Про інформацію». Крім того, надана позивачем копія постанови про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1242 та Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої Наказом МВС 27.07.2012 року № 650 та не може розглядатись як копія з оригіналу зазначеного документу, у зв'язку з чим станом на момент надання відповіді затребувані у заяві документи є документами, що становлять таємницю досудового розслідування та підпадають під дію норм КПК України, а отже у НДЕКЦ при УМВС України у Чернігівській області немає права надавати затребувані у заяві копії матеріалів (а.с. 14-15).

Крім того позивачу роз'яснено про право звернутись у порядку ст. 221 КПК України до слідчого, прокурора з клопотанням про надання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення.

Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні даного адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено перелік вимог до оформлення звернень громадян. Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Зі змісту листа від 16.11.2015 року № 15/М-1 судом першої інстанції встановлено, що позивачу надано відповідь стосовно того, що висновки експерта не є інформацією, зібраною відносно позивача і на них не розповсюджуються норми ст. 32 Конституції України, ст. ст. 5, 11 Закону України «Про інформацію», надана позивачем копія постанови про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1242 та Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої Наказом МВС 27.07.2012 року № 650 та не може розглядатись як копія з оригіналу зазначеного документу, у зв'язку з чим станом на момент надання відповіді затребувані у заяві документи є документами, що становлять таємницю досудового розслідування та підпадають під дію норм КПК України, а отже у НДЕКЦ при УМВС України у Чернігівській області немає права надавати затребувані у заяві копії матеріалів.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що в обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» у відповіді від 16.11.2015 року № 15/М-1 відповідачем не викладено мотиви відмови позивачу у наданні висновків експерта у зв'язку з тим, що вони не є інформацією, зібраною відносно позивача.

Крім того, відповідач як на підставу для відмови у наданні запитуваних висновків експерта посилається на те, що заявником до заяви долучена копія постанови від 31.03.2015 року про закриття кримінального провадження, яка не відповідає вимогам Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1242 та Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої Наказом МВС 27.07.2012 року № 650 та не може розглядатись як копія з оригіналу зазначеного документу.

Колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції даного твердження відповідача, оскільки положеннями ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено перелік вимог до оформлення звернень громадян. При цьому позивачем подано до НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області заяву про надання інформації в порядку Закону України «Про звернення громадян», яка відповідає вимогам ст. 5 вказаного Закону.

Оскільки положенням ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» не передбачено завірення додатків до заяви про надання інформації відповідно до положень Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року № 1242 та Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженої Наказом МВС 27.07.2012 року № 650, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у наданні запитуваної інформації з вказаних у відповіді підстав є неправомірною.

Згідно положень ст.ст. 7, 255 Кодексу адміністративного судочинства України одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є обов'язковість судових рішень.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Порядок виконання рішення суду визначений ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до ч. 5 якої процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Спосіб, строки і порядок виконання судового рішення можуть бути визначені судом у самому судовому рішенні.

Визначення порядку виконання рішення - це встановлення у судовому рішенні конкретних заходів та дій, які слід вчинити сторонам, державному виконавцеві, іншим суб'єктам владних повноважень у разі, якщо рішення не буде виконано добровільно.

Порядок виконання включає в себе визначення способу (заходів) виконання, строку вчинення дій або утримання від них, покладення обов'язку вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Тобто, необхідною передумовою винесення судового рішення є те, що воно повинно бути таким, що може бути виконано.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей копії акту про відбирання на знищення та знищення справ, журналів та спецзошитів, строк зберігання яких закінчився, які не мають історичної цінності та у зв'язку з ліквідацією організації від 08.02.2016 року № 19/1251457, за якими копії висновків експертиз по ДТП, спр. 21-2009р. та копії висновків експертиз по ДТП, спр. 21-2010р., до яких входять також висновки транспортно-трасологічні експертизи від 15.12.2009 року № 620 та від 23.10.2010 року № 83 та лист начальника НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області щодо технічної неможливості імітування (створення) умов обмеженої видимості аналогічних диму у кримінальній справі № 12/18008, порушені 19.10.2009 року, знищено.

Отже, у разі задоволення позовних вимог відповідач не зможе виконати рішення суду, оскільки документи, які позивач просив надати у зверненні від 05.11.2015 року, знищені.

При цьому, судом в межах даного спору не досліджується правомірність та наявність підстав для знищення витребуваних документів відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 03.03.2017 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.