Справа № 760/14839/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 березня 2017 року м. Київ К/800/5719/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду м. Києва, третя особа Київський міський військовий комісаріат про перерахунок підвищення пенсії учаснику бойових дій та виплату компенсації,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача перерахувати йому підвищення пенсії як ветерану війни - учаснику бойових дій у розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої на рівні прожиткового мінімуму, затвердженому Законом України «Про прожитковий мінімум» з 01 квітня 1997 року по 01 липня 2006 року та виплатити йому недоотримані суми пенсії.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року, позов залишено без розгляду.
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, положень Законів України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу внутрішніх військ та деяких інших осіб», від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та норм статей 99, 100 КАС України. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що перерахунок пенсії у 1997-2006 роках не проведено з вини відповідача.
Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.
Згідно із статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Частиною 1 статті 102 КАС України встановлено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
Отже, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.
При цьому, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Як встановлено судами, позивач просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок підвищення пенсії як ветерану війни - учаснику бойових дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, встановленої на рівні прожиткового мінімуму, затвердженому Законом України «Про прожитковий мінімум», за період з 01 квітня 1997 року по 01 липня 2006 року та виплатити йому недоотримані суми.
Разом з тим, ОСОБА_1 не зазначив об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк. Крім того, підвищення до пенсії є періодичною виплатою, яку позивач отримував щомісячно, а отже знав про розмір цих виплат і юридична необізнаність ОСОБА_1 не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, оскільки законодавство України у відповідний час оприлюднюється та є загальнодоступним.
Водночас, посилання позивача на положення частини 3 статті 51 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України №614-VІІІ від 15 липня 2015 року), згідно якої перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком, є безпідставним, оскільки предмет спору, не пов`язаний зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій.
Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України від 23 листопада 1995 року) передбачено, що учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком. Ця норма діяла до 01 липня 2006 року.
Разом з тим, ця стаття (в редакції Закону України від 05 жовтня 2005 року) передбачала, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, з 01 липня 2006 року у відповідача відсутні правові підстави для здійснення підвищення учасникам бойових дій пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком. При цьому, передбачене ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»підвищення жодним чином не впливає на перерахунок пенсії згідно ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки є підвищенням пенсії учасникам бойових дій, а не зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій.
Відповідно до приписів частини 2 статті 181 КАС України, суд на стадії розгляду справи по суті повинен застосувати наслідки, передбачені пунктом 9 частини статті 155 КАС України, відповідно до якої, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до суду 31 серпня 2016 року і доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а також неможливості звернення до суду у встановлений законодавством строк не надав, суди дійшли висновку про позов слід залишити без розгляду.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судом і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.
Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук