Справа № 815/4160/16
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4160/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання таким, що винесений в порушення норм національного законодавства наказу, в частині продовження терміну військової служби до оголошення рішення про демобілізацію, про зобов`язання вжити заходів щодо звільнення з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити його адміністративний позов в повному обсязі.

Постановою від 26 вересня 2016 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про:

- визнання таким, що винесений в порушення норм національного законодавства з 08.07.2016 року, наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 від 08.07.2016 року № 135, в частині продовження терміну військової служби до оголошення рішення про демобілізацію відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» старшому солдату ОСОБА_1 , гранатометнику 3-го відділення 2-го патрульного взводу патрульної роти 2-го другого патрульного батальйону;

- зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України вжити всіх передбачених законодавством України заходів щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема апелянт посилається на те, що суд першої інстанцїі дійшов помилкового висновку, щодо часу дії особливого періоду, який на думку апелянта закінчується із часом закінчення проведення мобілізації.

Також апелянт посилається на відсутність законодавчо встановлених підстав для продовження строку дії контракту в одноособовому порядку військовою частиною за відсутності настання особливого періоду. При цьому апелянт звертає увагу, що контракт з ним був укладений до прийняття Президентом України Указів про часткову мобілізацію, а термін дії контракту закінчився після строку відведеного останнім Указом Президента України про часткову мобілізацію № 15/2015 від 14.01.2015 року.

Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що 08.07.2013 року Міністерство оборони України, в особі Командира військової частини НОМЕР_2 ВВ МВС України, полковника ОСОБА_3 з одного боку, та громадянином України (військовослужбовець) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , солдат, стрілець відділення взводу 4ої патрульної роти, АДРЕСА_1 , НОМЕР_4 , Кривоозерським РВ УМВС України в Миколаївській області, з іншого боку, укладений Контракт «Про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України» терміном на три роки, який набрав чинності з 08.07.2013 року.

08.07.2016 року, Командиром в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) ОСОБА_4 , виданий наказ № 157, яким відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», старшому солдату ОСОБА_1 , гранатометнику 3-го відділення 2-го патрульного взводу патрульної роти 2-го патрульного батальйону, продовжено термін проходження військової служби з 08.07.2016 року до оголошення рішення про демобілізацію.

З посиланням на приписи ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», враховуючи прийняття Президентом України низки Указів про часткову мобілізацію № 303/2014 від 17.03.2014 р., №454/2014 від 06.05.2014 року; №607/2014 від 21.07.2014 року; №15/2015 від 14.01.2015 року, суд першої інстанці встановив, що особливий період настав з 19.03.2014 року, та термін Контракту, укладеного з позивачем про проходження військової служби діяв під час настання особливого періоду.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до п.3 Контракту, контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд першої інстанції встановив, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації. При цьому суд першої інстанції також встановив, що позивач не відноситься до жодної категорії військовослужбовців, які відповідно до законодавства можуть розірвати контракт під час дії особливого періоду.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що згідно ст. 251, п. 2 ст. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р., прийнятим на виконання Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Суд першої інстанції зауважив, що зазначене Положення пов`язує продовження перебування військовослужбовців на військовій службі, також, саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що підстави для звільнення позивача з військової служби за Контрактом, у зв`язку з закінченням строку дії Контракту до оголошення демобілізації, відсутні.

При цьому суд першої інстанції відхидив додаткові доводи позивача, щодо обов`язку військової частини припинити Контракт позивача за сімейними обставинами, через хворобу матері оскільки предметом розгляду справи є дії відповідача по продовженню терміну дії Контракту та не звільнення позивача у зв`язку з припиненням строку дії Контракту.

Суд першої інстанції встановив, що 16.07.2016 року, до командування військової частини НОМЕР_1 звернулась мати позивача щодо звільнення сина - ОСОБА_1 , за сімейними обставинами.

21.07.2016 року, листом №912 підписаним командиром військової частини Національної гвардії України полковником ОСОБА_5 , заявниці роз`яснено, що копія довідки №593 від 6 липня 2016 Кривоозерської центральної районної лікарні, не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 р. № 413 «Про затвердження Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути, підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», де чітко визначено одним із пунктів, що військовослужбовець може бути звільнений через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що позивач не позбавлений права та можливості у будь-який час, в порядку підпорядкованості, самостійно подати рапорт та належні документи про припинення дії Контракту за сімейними обставинами.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскарженим наказом відповідач, обґрунтовано продовжив строк дії контракту ОСОБА_1 до оголошення демобілізації, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

17.03.2014 року прийнятий Указ Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 3 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 18 березня 2014 року по 01 травня 2014 року включно.

Також п. 4 Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», встановлено, що Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

06.05.2014 року прийнятий Указ Президента України № 454/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 3 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 07 травня 2014 року по 20 червня 2014 року включно.

21.07.2014 року прийнятий Указ Президента України № 607/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 3 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 24 липня 2014 року по 06 вересня 2014 року включно.

14.01.2015 року прийнятий Указ Президента України № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIIІ.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 1 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року включно.

Також пунктом 5 Указ Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», зобов`язано Кабінет Міністрів України перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Відповідно до абз 5 ч. 1 ст. 1 Закону України № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, зокрема, Національна Гвардія України переведена на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Апелянт зазначає, що контракт укладений задовго до подій, які стали причиною проведення мобілізації та відповідно запровадження особливого періоду, сам контракт укладений на три роки з 08.07.2013 року по 08.07.2016 року, а станом на 08.07.2016 року особливий період в Україні не діяв, оскільки діючі Укази Президента України про мобілізацію вичерпали свою дію виконанням, час проведення мобілізації минув, а воєнний час чи частково відбудовний період після закінчення воєнних дій у країні відсутні.

Апеляційний суд вважає такі доводи позивача помилковими, оскільки статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Також ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року по справі №21-112а15 та постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року по справі № 800/582/14.

Статтею 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлені строки військової служби. Так частиною 2 ст. 23 цього Закону зазначено, що для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні - для осіб рядового складу - 3 роки.

Частиною 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскарженого наказу) встановлено, що, у разі настання особливого періоду:

1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки:

у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;

з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;

2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскарженого наказу) встановлено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

Частина восьма статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскарженого наказу) встановлювала, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Враховоючи зазначені норми Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскарженого наказу), відсутність підстав для звільнення позивача військовослужбовця під час дії особливого періоду, помилковість розуміння апелянтом часу дії особливого періоду, помилковість трактування апелянтом п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскарженого наказу) в частині поширення його дії тільки на контракти, які були укладені під час особливого періоду, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністратвного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 03.03.2017 р.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець