Справа № 295/15624/16-а
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: ПолонецьС.М.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"01" березня 2017 р. Справа № 295/15624/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирського об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "05" січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними т а зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 05 січня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком.

Зобов'язано Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком з 01.10.2016 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в сумі 551 грн. 21 коп.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, постійно проживає в Ізраїлі та перебуває у вказаній країні на консульському обліку з 28 серпня 2001 року. У жовтні 2016 року він звернувся до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення йому пенсії за віком, так як досяг 60 років та його загальний трудовий стаж становить 29 років.

Проте, листом від 26.10.2016 року №393/Р-8 пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії, оскільки на час звернення ОСОБА_3 із заявою про призначення пенсії чинним законодавством не врегульовано відносини виплати пенсії пенсіонерам, які проживають за кордоном.

ОСОБА_3 не погодився з відмовою і оскаржив її до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган має призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію за віком з 01.10.2016 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, за змістом ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 2 ст.3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За приписами ст.21 Основного закону усі люди є вільними і рівними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

А тому право особи на забезпечення її у старості є невідчужуваним і непорушним, гарантоване Конституцією України та реалізовано, зокрема, через норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Пунктом 2 ч.1 ст.49 цього Закону (в редакції до 07.10.2009 року) встановлювалося, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Реченням другим ст.51 цього Закону (в редакції до 07.10.2009 року) передбачалося, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N25-рп/2009 визнано неконституційними положення п.2 ст.49 та друге речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, ч.2 ст.73 Закону України "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон №422/96-вр) та резолютивної частини Рішення №25-рп/2009, у разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Аналізуючи згадане вище Рішення Конституційного Суду України, колегія суддів прийшла до висновку, що пенсія за віком є формою соціального захисту, яка пов'язана насамперед з попередньою трудовою діяльністю та трудовими заслугами особи і не може бути залежною від її місця проживання. Тобто Конституційний Суд України окреслив суттєві умови, які впливають на право на отримання пенсії взагалі, і визначив місце проживання як умову, що не повинна впливати на реалізацію такого права, зокрема такої його складової, як перерахунок пенсії.

За приписами ст.92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Зміст частини першої статті 92 Закону № 1788-XII створює ситуацію, коли громадянин, який досяг пенсійного віку та має право на призначення пенсії, пов'язане з його попередньою трудовою діяльністю, може бути позбавлений цього заслуженого права на соціальний захист тільки у зв'язку з обранням ним іншого місця постійного проживання, хоча така обставина відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 не може створювати будь-який вплив на реалізацію такого права.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку слід застосувати аналогію права, висловленого в Рішенні Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, що відповідає і роз'ясненням, наданим Пленумом Верховного Суду України у постанові №6 від 24.04.2015 року.

Так, частиною сьомою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Пенсійні правовідносини є цілісним триваючим процесом, у якому право на призначення пенсії є первинним, а право на її виплату - похідним. Водночас ці правовідносини є ідентичними та взаємозалежними, без призначення пенсії не може виникнути право на її виплату.

Відповідно до частин першої, другої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначено, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Відтак, колегія суддів вважає, що аналогічне твердження слід застосовувати при реалізації права на призначення пенсії. Тому, незалежно від подальшого місця проживання, громадянин має такі самі можливості для реалізації свого права на пенсію, як і громадянин, який проживає на території України.

Це ж підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

За висновками, викладеними у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, а тому суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ у відповідності до приписів статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відсутність законодавчо встановленого механізму призначення виплати пенсії, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент звернення ОСОБА_3 до пенсійного органу про призначення пенсії він досяг 60 річного віку та його загальний трудовий стаж складає 29 років, вказане підтверджено копією закордонного паспорту та трудової книжки (а.сп.5-9).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року ( з наступними змінами) ( далі-Порядок).

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії. Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.45 вказаного Закону, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 просить призначити йому, нарахувати та виплатити пенсію за віком і судом першої інстанції його позов задоволено повністю.

Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що прийняття заяви ОСОБА_3 з доданими до неї документами, перевірка та розрахунок стажу для призначення пенсії, документів, що його підтверджують є дискреційними повноваженнями пенсійного органу.

Тому у суду не було підстав для підміни пенсійного органу і зобов'язання його призначити пенсію ОСОБА_3, відповідно, нарахувати і виплатити.

Колегія суддів вважає, що для захисту прав ОСОБА_3 є підстави зобов'язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняти заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії з доданими до неї документами та розглянути питання призначення йому пенсії за віком. В решті постанова залишається без зміни.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від "05" січня 2017 р. скасувати в частині зобов'язання Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком з 01.10.2016 року та прийняти в цій частині нову.

Зобов'язати Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняти заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії з доданими до неї документами та розглянути питання щодо призначення йому пенсії за віком.

В решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "02" березня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3

АДРЕСА_1,10029

АДРЕСА_2

3- відповідачу/ Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

4 - ,