Справа № 813/119/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року справа № 813/119/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми Політерм до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми «Політерм» (далі позивач, ПП «Політерм») до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідач, Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) про скасування податкових повідомлень-рішень №000166/14-08 від 21.11.2016 та №000096/14-08 від 22.08.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області провела позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТзОВ «Люфт сервіс» за період з 16.10.2015 по 30.05.2016, за наслідком якої складено акт № 196/14-08/31895914 від 15.08.2016, згідно висновків якого, встановлено порушення: п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 198.1,п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток. За результатами даної перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.08.2016 № 000096/14-08 та від 21.11.2016 № 000166/14-08. Позивач вважає протиправними та необґрунтованими висновки, що містяться в акті перевірки, а податкові повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню. На думку позивача, твердження контролюючого органу про фіктивність господарських операцій між ПП «Політерм» та ТзОВ «Люфт сервіс», спростовуються документами первинного бухгалтерського обліку, які надавались під час податкової перевірки. Окремо позивачем наголошено, що вирок Сихівського районного суду міста Львова у справі № 464/3867/16-к, на який посилається відповідач, як на доказ, що підтверджує фіктивність операцій між ПП «Політерм» та ТзОВ «Люфт сервіс», таким не є, оскільки факт постановлення вироку в кримінальному провадженні не є підставою для визнання господарських операцій безтоварними.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченні на позов. На думку відповідача, оскаржуване рішення прийнято на підставі чинного законодавства, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ПП «Політерм» (Замовник) уклало договір підряду з ТзОВ «Люфт сервіс» (Підрядник) від 20.10.15 № 26/10. Згідно умов договору, Підрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи по реконструкції котельні по вул. Старознесенська, 24-26, а замовник зобов'язується прийняти та здійснити оплату за їх виконання. Податок на додану вартість в сумі 10 833, 30 грн включено до складу податкового кредиту на підставі податкової накладної від 20.10.15 №16 за жовтень 2015 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних. Відповідно до документів, представлених до перевірки за період травень 01.01.15 по 31.03.16 року встановлено, що ПП «Політерм» витрати по підрядних послугах ТзОВ «Люфт сервіс», пов'язаних з реконструкцією котельні на суму 54 166, 67 грн. (без ПДВ) відображено у бухгалтерському обліку у складі витрат (Дт 91 Кт 377), що входить до собівартості реалізованих послуг (робіт) звіту про фінансові результати за 2015 рік та впливають на формування фінансового результату до оподаткування податком на прибуток. Відповідач зазначив , що у ТзОВ «Люфт сервіс» не має необхідних умов для здійснення підприємницької, економічної, господарської діяльності відсутні основні?фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємство не знаходиться за юридичною адресою. 11.07.2016 до Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, надійшла ухвала про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки, в якій зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені слідством особи, використовуючи підставних осіб, придбали суб'єкт підприємницької діяльності, а саме: ТзОВ «Люфт сервіс» з метою подальшого прикриття незаконної діяльності, пов'язаної з незаконним формуванням податкового кредиту з ПДВ та витрат суб'єктами господарювання реального сектору економіки та подальшого заниження ними своїх податкових зобов'язань та ухилення від сплати податків впродовж 2015 року по даний час. Встановлено, що директора та засновника ТзОВ «Люфт сервіс» ОСОБА_3 вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10.05.2016 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.27, ч. 1 ст. 205 КК України. Тому враховуючи, вище викладене відповідач дійшов до висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Заслухавши доводи представників позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилається як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма Політерм зареєстроване, як юридична особа з 15.02.2002 № 1 010201.

Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведена позапланова виїзна перевірка ПП «Політерм» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТзОВ «Люфт сервіс» за період з 16.10.15 по 30.05.16.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 15.08.16 №196/14-08/31895914 (арк.29-37), у якому зафіксовано порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 ПК України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 9 750, 00 грн.

На підставі висновку даного акту Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення № 000096/14-08 від 22.08.2016, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 13 541,00 грн., з яких: 10 833, 00 грн. за податковим зобов'язанням, 2 708, 00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. (арк. 11).

На підставі акту № 196/14-08/31895914 від 15.08.2016 та рішення ДФС України від 21.11.2016 № 21984/6199-99-11-01-02-85 «Про результати розгляду скарги» винесено податкове повідомлення рішення № 000166/14-08 від 21.11.2016, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 5 250, 00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 ПК України, обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 135.1. ПК України, базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як передбачено пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відтак, згідно вимог ПК України, який регулює, зокрема, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, підставою, що позбавляє платника податків права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є не підтвердження його податковими накладними, або підтвердження податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 ПК України.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої-другої статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Позивачем на спростування висновків контролюючого органу вказано на наявність господарських взаємовідносин із TзOB "Люфт сервіс" є догововір підряду від 20.10.2015 №26/10, на підтвердження чого позивачем надано суду копію цього договору, копії податкових накладних, платіжних доручень, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт прийому виконаних будівельних робіт, а також акт прийому виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року із третьою особою ТзОВ «Вегас», відповідно до якого ПП «Політерм» виконувало роботи по реконструкції котельні по вул. Старознесенській 24-26 у м. Львові.

Разом з тим, зі змісту акту перевірки від 15.08.2016 № 196/14-08/31895914 вбачається, що ці первинні документи надавались товариством під час перевірки, проте не визнані контролюючим органом як такі, що мають силу первинних документів, оскільки фактичного здійснення господарської операції не було, що підтверджено вироком Сихівського районного суду міста Львова від 10.05.2016 у справі № 464/3867/16-к.

Слід зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 01.12.2015 в адміністративній справі №826/15034/14, фіктивність контрагента (товариства з обмеженою відповідальністю «Старксервіс) підтверджено вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24.09.2013. Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Подані товариством первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 26.01.2016 у справі №2а-15327/12/2670 (ЄРДСР №55953481), первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування на їхній підставі валових витрат є безпідставними.

При досліджені обставин господарських операцій позивача із TзOB "Люфт сервіс", суд бере до уваги, що усі документи від імені TзOB "Люфт сервіс" (договір підряду, податкові накладні) підписані директором ОСОБА_3

Проте, як встановлено, вироком Сихівського районного суду міста Львова від 10 травня 2016 року у справі №464/3867/16-к посадову особу TзOB "Люфт сервіс", а саме директора ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.205 КК України.

Зокрема, вироком встановлено, що єдиним працівником TзOB "Люфт сервіс" (в період з 16.10.2015 по 30.11.2015) був ОСОБА_3, який з метою отримання додаткового заробітку підписав ряд документів для придбання, перереєстрації TзOB "Люфт сервіс" та внесення змін для використання банківського рахунку в ПАТ «Ідея Банк». Без мети здійснення фактичної діяльності підприємства інколи підписував ряд документів, за що отримував винагороду по 450 гривень. Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за частиною 2 статті 27, частиною 1 статті 205 КК України, так як було вчинено фіктивне підприємство в співучасті з невстановленими особами, тобто створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), з метою прикриття незаконної діяльності.

Отже, податковий орган вважає, що первинні документи, виписані особою, яка визнала свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не можуть вважатися належно оформленими документами фінансової звітності, які надають право на формування податкового кредиту та віднесення сум за господарськими операціями до валових витрат.

Суд наголошує, що виписані невстановленими особами від імені контрагенту податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У відповідності до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За таких обставин із урахуванням правових позицій Верховного Суду України, документи підписані від імені TзOB "Люфт сервіс" не встановленою особою не можуть слугувати належними та допустимими підставами для формування показників податкового обліку ПП «Політерм».

Крім того, суд не може прийняти до уваги твердження позивача, що факт постановлення вироку в кримінальному провадженні не є підставою для визнання господарських операцій безтовариними, оскільки передбачені роботи згідно до Договору підряду від 20 жовтня 2015 року № 26/10 не могли бути виконанні без технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів та за наявності у TзOB "Люфт сервіс" однією особи, тобто єдиного працівника, яким був директор ОСОБА_3 ряд робіт передбачених вище вказаним договором.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність реального характеру господарських відносин між ПП «Політерм» та TзOB "Люфт сервіс", а відтак висновки контролюючого органу є правомірними та відповідають дійсним обставинам справи.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що податковим органом доведено факт правомірності прийняття оскаржуваних рішень, а відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.03.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський