Справа № 296/6436/16-а
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/6436/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Сингаївський О.П., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській областіщодо припинення з 07.11.2011 виплат його пенсії та зобов'язати відповідача поновити з 07.11.2015 виплату і продовжувати виплачувати в подальшому без будь-яких обмежень.

Позивач мотивував заявлені вимоги тим, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 (другої) категорії, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і з 2005 року отримує довічну пенсію, відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" без будь яких обмежень. З 31 грудня 2005 року, з моменту призначення пенсійного забезпечення, позивач перебував на посаді начальника управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Житомирській області (територіального органу МВС України) і з 07.11.2015 займає посаду начальника управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Згідно наданого начальником управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян розяснення за 461/03-23 від 01.02.2016 вбачається, що з 07.11.2015 виплату пенсії позивачу було припинено, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ОСОБА_1 вважає, що його право на отримання пенсії у встановлений законом строк порушено.

Від Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області до суду надійшло заперечення проти позову, в якому його представник просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що відповідачем припинена виплати пенсії позивачу згідно діючого законодавства.

Керуючись принципами верховенства права та законності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні повідомлених позивачем обставин, суд вбачає, що є наявні достатні підстави для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в порядку скороченого провадження.

Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються Законом України „Про сатус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Розглянувши подані заперечення, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч.1 ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Судом встановлено, що з 31 грудня 2005 року позивач перебуває на обліку у Головному управлінні пенсійного фонду України в Житомирській областіі отримує довічну пенсію.

Згідно наданого начальником управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян розяснення за 461/03-23 від 01.02.2016 вбачається, що з 07.11.2015 виплату пенсії позивачу було припинено, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Конституція України гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акту; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є її головним обов'язком (ст.ст.1, 3 Конституції України). При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст.22 Конституції України), усі люди є рівні у своїх правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень прав і свобод громадян за будь-якими ознаками (ст.21, ч.1 ст.24 Основного Закону України).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абз.3 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

Відповідно ст.1 Закону України від 9 квітня 1992 року N 2262-XII „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом за наявності встановленої ним вислуги на військовій службі та службі в органах внутрішніх справ, мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Крім того, у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.05 року № 4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» роз'яснено, що може бути призначена пенсія військовослужбовцям раніше звільненим зі служби за умов встановлених п.«б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури тощо [Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій].

Отже, для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов'язаних з ризиком для життя та здоровя, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб. Обмеження цих гарантій не відповідає ст.ст.3, 22, 48 Конституції України. Тому право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню або обмеженню згідно з вимогами ст.ст.22 та 64 Конституції України.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 21-630а14, в постанові від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11 та в постанові від 25 вересня 2012 року у справі № 21-230а12, ухвалених за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин.

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй (п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).

Відповідно до ст.2 Положення про Пенсійний фонд України (затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 384/2011), Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра

Таким чином, з 07.11.2015 відповідачем виплату вказаної пенсії позивачу припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з тим, відповідно до п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 7 листопада 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у звязку з чим передбачені статтею 54 Закону № 2262 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 7 листопада 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає, що з 7 листопада 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 2262 підлягає відновленню, у звязку з відсутністю зазначених у ст.54 вказаного Закону підстав для її невиплати. При цьому, поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Згідно ч.2 зазначеної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Житомирській областібуло неправомірно припинено виплату пенсії позивачу, оскільки відсутні підстави для невиплати її відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ в редакції Закону № 213, яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року та у звязку з чим, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись Конституцією України, ст.54 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ст.ст.2, 8-11, 17, 18, 71, 104, 122, 158-163, 183-2, 267 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення з 07.11.2011 виплат пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області поновити з 07.11.2015 виплату пенсії ОСОБА_1 і продовжувати її виплачувати в подальшому без будь-яких обмежень.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя О. П. Сингаївський