Справа № 374/268/16-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 374/268/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Козіна С.М.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві на постанову Ржищівського міського суду Київської області від 15 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі, від 12 листопада 2016 року серії АР №297734, закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із позовом до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві, в якому просив суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі, від 12 листопада 2016 року серії АР №297734, провадження у справі закрити, застосувавши статтю 22 КУпАП, обмежитися усним зауваженням.

Постановою Ржищівського міського суду Київської області від 15 грудня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2016 посадовою особою відповідача стосовно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №297734, якою за порушення частини першої статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення на останнього накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Згідно вказаної постанови, 12.11.2016 о 21 годині 30 хвилин позивач не ввімкнув поворотник при зміні напрямку руху та при перевірці документів не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії.

Вважаючи протиправною постанову накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду. При цьому, згідно позовної заяви, позивач просить суд закрити провадження у справі, та на підставі статті 22 КУпАП обмежитись усним зауваженням.

Скасовуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення суд першої інстанції враховуючи малозначність вчиненого правопорушення та той факт, що на утриманні позивачки перебуває двоє малолітніх дітей, дійшов до висновку, що постанову по справі про адміністративне правопорушення необхідно скасувати, а позивача звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень статті 222 вказаного Кодексу органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: серед інших про порушення правил користування засобами транспорту (частини перша статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 зазначених Правил на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія.

Проте, позивачем не було пред'явлено на вимогу поліцейського посвідчення водія; в позовній заяви ним не спростовано вказане порушення, а навпаки визнано, оскільки просить суд обмежитись усним зауваженням відповідно до статті 22 КУпАП.

Згідно статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до положень частини другої статті 70, частини першої та другої статті 71 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності позивач зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Проте, в даному випадку позивачем не заперечується ненадання ним посвідчення 12.11.2016 під час зупинення поліцейським; те, що позивач не заперечує факту вчинення адміністративного правопорушення за обставин, викладених в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, встановлено також судом першої інстанції.

Згідно статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Таким чином, оскільки приписи частини першої статті 126 КУпАП визначають керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія, самостійним складом правопорушення, а встановлений факт непред'явлення позивачем посвідчення водія не заперечується, колегія суддів приходить до висновку про наявність у відповідача правових підстав для складання оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

У розумінні частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно статті 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення та про обмеження усним зауваженням, оскільки у даній справі суд розглядає спір про правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2016 року серії АР №297734, а ні здійснює провадження в адміністративній справі по Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В даному випадку, розгляд адміністративної справи щодо застосування адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху здійснений органом Національної поліції, а ні судом.

При цьому, відповідно до положень статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі, від 12 листопада 2016 року серії АР №297734 є правомірною, а позовні вимоги - такими, що не підлягають задоволенню.

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови в частині задоволених позовних вимог порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві задовольнити.

Скасувати постанову Ржищівського міського суду Київської області від 15 грудня 2016 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 27.02.2017)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.