Справа № 344/13949/16-а
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/178/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Департаменту соціальної політики Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має статус учасника бойових дій та наділений пільгами, визначеними Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вважає, що згідно статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно повинна надаватися разова грошова допомога до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Позивач зазначає, що повинен був отримати у 2016 році разову грошову допомогу у розмірі 5650,00 грн. Проте відповідачем була нарахована та сплачена позивачу разова грошова допомога у розмірі 920,00 грн. Недоплата складає 4 730,00 грн. За таких обставин позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням проведених виплат.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не прибув, проте до суду надано заперечення, в якому представник відповідача адміністративний позов не визнав, зазначив, що згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій щорічно до 05 травня повинно виплачуватися разова грошова допомога у розмірі, що визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Розмір разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік визначено постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» і складає 920,00 грн., саме тому позивачу була виплачена сума щорічної разової грошової допомоги у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 зі змінами згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №320, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рікбула сплачена позивачу повністю, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 28 травня 2015 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 5).

Позивачу надана відповідь Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про те, що ним одержана щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2016 році у розмірі 920,00 грн. (а.с. 6).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частина перша статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Положеннями частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року у справі № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2,3,6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, Кабінет Міністрів України уповноважений встановлювати розмір соціальних виплат.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визнані як Законами України, так і іншими нормативно - правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону України про Державний Бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Киартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року та у справі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року.

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама суть змісту права на соціальний захист.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були викладені в новій редакції положення частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року наведені положення визнані неконституційними. Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Поряд з тим, згідно пункту 63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення … статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»… застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»», у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, здійснюючи позивачеві виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року, діяв відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (чинного з 1 січня 2015 року) та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань".

При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного Суду України викладену у постановах від 18 жовтня 2016 року по справах № 522/21399/15 та № 21-2076а16, що відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також суд враховує висновки Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвала Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2016 року по справі № 753/13867/15-а, ухвала Вищого адміністративного суду України від 22 листопада 2016 року по справі № 343/1543/16-а, ухвала Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року по справі № 305/928/16-а).

При цьому щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі № 21-6508а15, то слід зазначити, що суди при розгляді тієї справи вирішували питання щодо перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, зокрема, у травні 2014 року, коли одночасно діяли норми частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і постанови Кабінету Міністрів України, які регулювали такі виплати, а норми частини п'ятої стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не були зупинені чи обмежені іншими нормативними актами, а отже, нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у ці періоди: 2014 рік та попередні роки мало здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, дії відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році здійснено у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2016 року не підлягають задоволенню.

Так як позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини п'ятої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 19, 22, 46, 48, 129, 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року у справі № 1-11/2012, рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, Бюджетного кодексу України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», керуючись статтями 3, 4, 6-15, 17, 18, 69-71, 86, 94, 99, 102, 128, 158-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2016 року - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у випадку застосування частини третьої статті 160Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Вступна та резолютивна частини постанови складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 01 березня 2017 року.

Повний текст постанови складений 03 березня 2017 року.

Суддя Л.В. Мелещенко