Справа № 826/3170/16
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/3170/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, в якому просив суд визнати протиправними дій щодо віднесення до категорії нікчемних додаткової угоди від 19.12.2013 №2 до договору застави від 30.03.2012 №03/15П; визнати протиправними дії щодо направлення на його адресу повідомлення від 06.01.2016 за вих. №204 про нікчемність додаткової угоди від 19.12.2013 №2 до договору застави від 30.03.2012 №03/15П.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року позов задоволено частково, визнані протиправними дії щодо віднесення до категорії нікчемних правочинів додаткової угоди від 19.12.2013 №2 до договору застави від 30.03.2012 №03/15П, укладеного між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3; в інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (заставодержатель) та позивачем (заставодавець) було укладено договір застави від 30.03.2012 №03/15П, який забезпечував виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт» за кредитними договорами від 26.03.2008 №06-08П, від 17.03.2011 №07-11П, від 29.03.2011 №08-11П, від 29.03.2011 №09-11П, від 06.03.2012 №03-12П та договору про надання овердрафту від 20.12.2011 №29-11П, укладеними між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Еліт».

Додатковою угодою №1 від 27.06.2013 до договору застави від 30.03.2012 №03/15П, укладеного між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3, уточнено кредитні договори, за якими забезпечується виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт», та додатковою угодою №2 від 19.12.2013 сторони розірвали договір застави від 30.03.2012 №03/15П.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.02.2014 №9 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації», згідно з яким з 03.03.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича.

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»

На підставі вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням від 11 червня 2014 року №45 було розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. на період з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2015 року №103 було продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. на 1 рік до 10 червня 2016 року включно.

В подальшому Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 02 червня 2016 року №896 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» на два роки до 10 червня 2018 року включно; відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора Куреному Олександру Вікторовичу на два роки до 10 червня 2018 року включно.

06 січня 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. надіслав ОСОБА_3 повідомлення від 06 січня 2016 року №204 про нікчемність додаткової угоди від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30.03.2012 №03/15П, відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, посилання на обставини та ознаки, які стали підставою для висновку про те, що додаткова угода від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30.03.2012 №03/15П є нікчемною, у повідомленні від 06 січня 2016 року №204 - відсутні.

Не погоджуючись із діями уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича щодо направлення повідомлення від 06 січня 2016 №204 та віднесення додаткової угоди №2 від 19.12.2013 до категорії нікчемного правочину, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Метою Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (далі Закон №4452).

Так, статтею 38 зазначеного Закону передбачені заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Разом з тим, у період з дня запровадження у ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації - 03 березня 2014 року, по день направлення ОСОБА_3 повідомлення про нікчемність додаткової угоди від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30 березня 2012 року №03/15П - 06 січня 2016 року, до статті 38 Закону №4452 не одноразово вносилися зміни, які стосувалися ознак нікчемного правочину, порядку та наслідків його виявлення, а також повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і його уповноваженої особи.

Так, на час запровадження у ПАТ «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації положення частини другої статті 38 Закону №4452 передбачали, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв: 1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій; 2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов; 3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів; 4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку; 5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку; 6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

У частині третій статті 38 Закону №4452 у зазначеній редакції, передбачено, що договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Таким чином, вказані норми права визначали критерії, за наявності яких договір є нікчемним, строк, протягом якого Уповноважена особа Фонду зобов'язана виявити такі договори та заходи, які необхідно вживати у разі виявлення нікчемних договорів.

З 11 липня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» від 04.07.2014 №1586-VII, яким, серед іншого, статтю 38 Закону №4452 викладено у новій редакції.

Положення частини другої статті 38 Закону №4452 у зазначеній редакції передбачають, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Отже, у новій редакції Закону встановлений довший строк для виявлення нікчемних правочинів.

Також у частині третій статті 38 Закону №4452 у редакції, що діяла з 11 липня 2014 року були визначені нові підстави за яких правочин (у тому числі договір) є нікчемних. Однією з таких підстав було укладення банком правочину (у тому числі договору) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Крім того, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» був збільшений обсяг повноважень Уповноваженої особи Фонду та передбачено, що вона протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

12 серпня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 №629-VIII, яким були внесені зміни, зокрема, до статті 38 Закону №4452.

Згідно з вказаним Законом повноваження щодо проведення перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також щодо повідомлення сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вжиття заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; реалізації права вимоги про відшкодування збитків, спричинених їх укладенням були передані від Уповноваженої особи Фонду до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, частиною десятою статті 38 Закону №4452 у редакції, що діє з 12 серпня 2015 року передбачено, що усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

На думку відповідача, усі повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, передбачені статтею 38 Закону №4452 були йому делеговані рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року №45, яким Куреного О.В. було призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

Повноваження Уповноваженої особи Фонду визначені у статті 37 Закону №4452, в якій розмежовані власні повноваження Уповноваженої особи Фонду та повноваження, які можуть бути їй делеговані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з частин третьої та четвертої статті 37 Закону №4452 у редакції, що діє з 12 серпня 2015 року, уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю, а також здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.

Зазначеними повноваженнями Курений О.В. дійсно був наділений з прийняттям рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року №45.

Проте, повноваження, що передбачені частиною другою статті 37 Закону №4452, у тому числі повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, Курений О.В. може бути наділений виключно у разі прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про їх делегування.

З матеріалів справи вбачається, що повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, передбачені статтями 37, 38 Закону №4452, були делеговані Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреному О.В. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 червня 2016 року №896.

В той час як повідомлення про нікчемність додаткової угоди від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30 березня 2012 року №03/15П було направлене ОСОБА_3 06 січня 2016 року.

Таким чином, у період з 03 березня 2014 року (дата запровадження тимчасової адміністрації) по 02 квітня 2014 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. зобов'язана була перевірити додаткову угоду від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30 березня 2012 року №03/15П на предмет її відповідності критеріям нікчемного договору.

Виявивши, що зазначена додаткова угода є нікчемною, апелянт у період з 03 березня по 10 липня 2014 року зобов'язаний був вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З 11 липня 2014 року по 11 серпня 2015 року апелянт додатково був зобов'язаний також повідомити ОСОБА_3 про нікчемність додаткової угоди від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30 березня 2012 року №03/15П (за умови, що нікчемність такої угоди була ним виявлена у встановленому законом порядку) та вчинити дії щодо застосування наслідків її нікчемності, вимагати відшкодування збитків, спричинених її укладенням.

У період з 12 серпня 2015 року по 02 червня 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Курений О.В. не був наділений повноваженнями ні щодо виявлення нікчемних правочинів, ні щодо направлення повідомлення про їх виявлення.

За твердженням апелянта, протягом тимчасової адміністрації ним було виявлено, що додаткова угода від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30 березня 2012 року №03/15П є нікчемною, оскільки укладена з пов'язаною особою банку, не відповідає вимогам законодавства України та загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку.

Проте, у матеріалах даної справи відсутні докази, які підтверджують зазначені доводи апелянта.

При цьому, відповідачем в своєму повідомленні від 06.01.2016 №204 не наведені конкретні підстави для визнання додаткової угоди від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30 березня 2012 року №03/15П, укладеного між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та позивачем, нікчемною, не вказано і на ознаки фіктивності даного правочину у відповідності до законодавства, а також щодо фактів, які б дали підстави для таких висновків. Так само, відповідачем не надано суду належних доказів того, що зазначена додаткова угода не відповідає вимогам законодавства України та/або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича щодо віднесення до категорії нікчемних правочинів додаткової угоди від 19 грудня 2013 року №2 до договору застави від 30 березня 2012 року №03/15П є протиправними.

Посилання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. в апеляційній скарзі на те, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованим з наступних підстав.

Так, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15, апелянт зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки виник на стадії ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Надаючи оцінку зазначеним доводам Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. суд першої інстанції визнав необхідним відійти від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у зазначеній постанові.

Перевіряючи постанову суду першої інстанції в цій частин колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відступив від зазначеної правової позиції Верховного Суду України.

Так, господарським судам, згідно з пунктів 2, 7 статті 12 ГПК України підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Положеннями пункту 6 статті 2 Закону №4452 передбачено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Закони України «Про банки і банківську діяльність» та «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначають різні підстави та порядок припинення юридичних осіб, а також уповноважують різних суб'єктів на здійснення відповідної процедури.

Проаналізувавши вказані норми права колегія суддів приходить до висновку про те, що пункти 2, 7 статті 12 ГПК України не визначають юрисдикцію спору, що виник між сторонами даної справи, оскільки ліквідація ПАТ «Брокбізнесбанк» була розпочата та здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ліквідація зазначеної юридичної особи не пов'язана із визнанням її банкрутом у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Натомість, предметом оскарження у даній справі є дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В., визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень, відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частини першої статті 3, частини першої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Отже, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як особа, наділена спеціальними функціями щодо забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, є суб'єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України.

Оскільки відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, тому, апелянт також є суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, між сторонами даної справи виник публічно-правовий спір, у якому відповідач здійснює владні управлінські функції на основі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 27.02.2017 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.