Справа № 802/1914/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1914/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

28 лютого 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Апеляційний суд Вінницької області (далі - третя особа) про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної неоподаткованої допомоги у зв'язку з виходом у відставку, зобов'язання нарахувати і виплатити вихідну неоподатковану допомогу у зв'язку з виходом у відставку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в листопаді 2016 року звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправною відмову Державної судової адміністрації України у виплаті ОСОБА_2 вихідної неоподаткованої допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі місячного заробітку за основною посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді; зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому вихідну неоподатковану допомогу у зв'язку з відставкою у розмірі місячного заробітку за основною посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.12.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2015 позивач, будучи суддею Апеляційного суду Вінницької області, звернувся до Вищої ради юстиції та Верховної Ради України із заявами про відставку.

19.04.2016 Верховною Радою України прийнято постанову № 1120-VIII "Про звільнення суддів", відповідно до якої позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

27.06.2016 наказом голови Апеляційного суду Вінницької області № 44/2-07к позивача виведено зі штату Апеляційного суду Вінницької області 27.06.2016.

08.07.2016 позивач звернувся до ДСА України із заявою, у якій просив виплатити йому передбачену ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів", а в подальшому статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вихідну неоподатковану допомогу у зв'язку з виходом судді у відставку. При цьому позивач посилався на те, що право на відставку він набув ще задовго до подання заяви про відставку (з 20.07.2004), а факт її подання є лише доказом реалізації його права.

18.07.2016 листом № А847-16-925/16 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплаті йому вихідної допомоги судді.

Не погодившись з відмовою ДСА України позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги в зв'язку з виходом у відставку, а тому відмова у такій виплаті є правомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України вказано, що однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Частинами 1-4 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.10.2010 № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI) (в редакції чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 2 ст. 122 Закону № 2453-VI зазначено, що питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

Згідно ч. 3 вказаної статті повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Таким чином, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (19.04.2016).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону № 2453-VI ( в редакції чинній до 01.04.2014) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання заяви про відставку чи дата звільнення з посади судді, і на момент винесення Верховною Радою України постанови від 19.04.2016 про звільнення позивача з посади, діяли норми Закону № 2453-VI, якими не передбачалась виплата жодної зі спірних вихідних допомог, то у позивача відсутнє право на отримання будь-якої з них.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною, зокрема, в ухвалах від 01.03.2016 (по справі №806/2442/15 К/800/51838/15), 12.07.2016 (по справі №823/5238/15 К/800/12620/16).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що відповідач, відмовляючи в задоволенні заяви про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги при виході у відставку, не допустили порушення його прав.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.