Справа № 754/14411/16-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Літвіної Н.М., Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 12.01.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про: визнання протиправною відмову щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язання призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 на підставі п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 23.04.2016 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2, період роботи з 03.08.1982 по 01.06.2001 року на Приватному підприємстві «Київфундаментбуд».

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 12.01.2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута згідно з п.3 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці, позивач працював повний робочий день з 03.08.1982 року по 01.06.2011 року газоелектрозварником і електрозварником на ПП «Київфундаментбуд».

02.06.2016 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Листом від 02.08.2016 року було відмовлено позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки відсутній стаж по списку №2, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки відповідач не зарахував період його роботи з 03.08.1982 року по 01.06.2001 року на посаді газоелектрозварника і електрозварника, посилаючись на те, що ця професія не відповідає нормативним документам.

Професія «електрозварники та їх підручні» віднесена до Списку №2 розділ ХХХІІ «Загальні професії», затвердженого постановою КМ СРСР від 22.08.1956 року №1173 та професія «електрозварник ручного зварювання» передбачена розділом ХХХІІІ «Загальні професії» затвердженого постановою КМ СРСР від 26.01.1991 року №10 та постановою КМ України №162 від 11.03.1994 року.

У Списку №2, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 у період роботи позивача з 01.08.1976 р. до 26.01.1991 р. (дата набрання чинності списків, затверджених постановою КМ СРСР від 26.01.1991 №10 відсутня професія «газоелектрозварника», проте у постанові Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 до Списків №2 в розділі ХХХІІ «Загальні професії» віднесені посади «електрозварників та їх підручних» і «газозварників та їх підручних».

Суд першої інстанції вірно зазначає, що Вищий Адміністративний суд України в ухвалі від 28.07.2015 К/800/23214/15 зазначає, що «доводи відповідача про те, що такі професії, як «газоелектрозварник» та «електрогазозварник» у вказаному Списку не передбачено, суперечить положенням Порядку №383 та конституційним правам позивача на пільгове пенсійне забезпечення».

Як видно з матеріалів справи, позивач надав відповідачу пакет необхідних підтверджуючих документів, в тому числі уточнюючу довідку №29-16 від 25.05.2016 року про пільговий характер роботи в період з 03.08.1982 року по 01.06.2001 року на

ПП «Київфундаментбуд». Уточнююча довідка відповідає формі, що затверджена додатком №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книги або відповідних записів у ній, затвердженої Постановою КМУ від 12.08.1993 №637.

Згідно довідки позивач 18 років 2 місяці працював за професією, що передбачена Розділом ХХХІІ «Загальні професії» Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з тяжкими умовами праці, робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджена Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 р. та передбачена розділом ХХХІІІ «Загальні професії» код 906, затвердженого постановою КМ СРСР від 26.01.1991 р. №10 та постановою КМ України №162 від 11.03.1994 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що робоче місце позивача було атестовано, що підтверджується довідкою, яка уточнює пільговий характер роботи, а також наказом №82 від 12.12.1994 згідно якого робота за професією газоелектрозварювальника (КП26) надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, наказом №91 від 27.10.1999 року, згідно якого робоче місце електрозварника ручного зварювання

(КП 26) було атестоване та внесено до переліку професій, що надає право на призначення пільгової пенсії за віком за списком №2, наказом №14 від 13.01.2001 року, згідно якого робоче місце за професією електрозварник ручного зварювання атестоване та надає право на призначення пільгової пенсії за Списком №2.

За правилами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Преамбула Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що всім непрацездатним громадянам України гарантується право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Держава гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Пунктом «б» частини першої статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими та важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

Відповідно до статті 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначений постановою КМУ №637 від 12.08.1993.

Так, пункт 3 Порядку передбачає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Крім цього, пунктом 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

До спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд першої інстанції правомірно застосував постанову Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах».

З'ясувавши обставини справи та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд констатує що позивач був на роботах із шкідливими умовами праці, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, має необхідний стаж роботи зі шкідливими умовами.

Враховуючи все вищевикладене, та надані докази, які відповідають вимогам ст.70 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач відповідно до норм чинного законодавства має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а відмова у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не ґрунтується на положеннях пенсійного законодавства України.

Згідно з ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Жодних обгрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та доводили факт дотримання вимог законодавства управлінням Пенсійного фонду України при апеляційному розгляді справи не надано, а судом не встановлено.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності своїх дій та рішень, та при апеляційному розгляді справи не обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 12.01.2017 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 98, 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Києва від 12.01.2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.