Справа № 461/5257/16-а,2-аво/461/9/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року №876/893/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Андрушківа І.Я.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 05 грудня 2016 року у справі за його позовом до Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції (далі - УПП), в якому просив скасувати постанову відповідача про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.07.2016 серія ДР №097307.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 05 грудня 2016 року заявлений позов залишено без розгляду.

Не погодившись з постановленою ухвалою її оскаржив позивач, який покликаючись на порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що посилання суду на його повторну неявку у судове засідання, яке і стало підставою для залишення позову без розгляду є завчасними та такими, що не відповідає дійсним обставинам справи.

УПП в судове засідання не надіслало свого представника, про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач повторно не з'явився в судове засідання, хоча про час, день і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Повністю погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

Виходячи з правил, встановлених ч.3 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічне положення закріплено також у п.4 ч.1 ст.155 КАС, яким передбачено, що позов підлягає залишенню без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Отже, істотною умовою для ухвалення процесуального рішення про залишення позовної заяви без розгляду є повторне неприбуття, належним чином повідомленого позивача у судове засідання без поважних причин.

Неприбуття в судове засідання позивача належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, є повторним, коли ні позивач, ні його представник вдруге не прибули на розгляд справи і в суду є достовірні дані (докази) про те, що обидва рази позивача належним чином повідомлено, а також сторонами не було заявлено підставне клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд такої без їх участі.

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача у судове засідання.

Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розгляд справи за даним позовом був призначений на 12.09.2016, 25.10.2016 та 05.12.2016.

12.09.2016 розгляд справи відбувся за участі обох сторін, проте у судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.10.2016 для витребування додаткових документів (а.с.25).

25.10.2016 сторони в судове засідання не з'явились, однак від позивача 24.10.2016 надійшло повідомлення про те, що він не може з'явитись у судове засідання, оскільки перебуває у службовому відрядженні (а.с.27). У зв'язку з цими обставинами справу було відкладено на 05.12.2016 про, що сторони належним чином повідомленні (а.с.30-31).

Крім того, як зазначає апелянт 05.12.2016 він завчасно з'явився до суду, протягом тривалого часу перебував у залі очікувань чекаючи реєстрації на справу, яка мала здійснюватись секретарем судового засідання, проте на розгляд справи його так і не викликали, а пізніше як з'ясувалось, суд розглянув справу у його відсутності та залишив позов без розгляду покликаючись на повторну неявку позивача.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що системи повторності без поважних причин неявки в судове засідання з боку позивача немає.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивач не втратив інтересу до заявленого ним позову, а поважність причин відсутності його у судовому засіданні судом першої інстанції досліджено не було, що суперечить положенням п.4 ч.1 ст.155 КАС.

Суд першої інстанції не виконав покладений на нього обов'язок щодо повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, чим грубо порушив норми процесуального права.

Принагідно необхідно зазначити, що дійсно, положення ч.3 ст.128 та п.4 ч.1 ст.155 КАС покликані забезпечити добросовісне ставлення позивача до своїх процесуальних прав та не допустити таким чином можливість затягування розгляду справи та відповідно сприяють досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. В той же час, вказаними положеннями передбачено оціночну умову їх застосування, зокрема поважність причин неявки, яка повинна бути оцінена судом у кожному конкретному випадку з врахуванням усіх обставин справи і суд не повинен формально ставитися до виконання таких дій.

Положення коментованих статей КАС не передбачають автоматичного застосування наслідків неявки позивача, які ними передбачені, а лише покликані надати суду можливість в разі зловживань з боку позивача своїми процесуальними правами урегулювати публічний спір, який ним розглядається шляхом постановлення відповідної ухвали.

У зв'язку із наведеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання, чим порушив його право на розгляд справи в адміністративному суді, гарантоване ст.6 КАС.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують участь особи у судовому розгляді, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись статтями 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 05 грудня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 06 березня 2017 року.