Справа № 2а-2244/12/1470
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

28 лютого 2017 року м. Київ К/800/22690/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області Бешльова Артема Сергійовича та Шевчук Наталії Олександрівни про визнання дій неправомірними, скасування розрахунків, скасування постанови про розшук автомобіля, зобов'язання повернути свідоцтво про реєстрацію автомобіля,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області (далі - ВДВС), державних виконавців ВДВС Бешльова А.С. та Шевчук Н.О., в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просив:

визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Бешльова А.С. щодо фальсифікації матеріалів виконавчого провадження № 18325540, нарахуванні заборгованості і навмисного подання до Казанківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області клопотання про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за статтею 164 КК України;

визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Шевчук Н.О. щодо незаконного виготовлення процесуальних документів при здійсненні виконавчих дій, незаконного нарахування заборгованості по сплаті аліментів у сумі 10071,90 грн, незаконного звернення 21 липня 2010 року з поданням до Казанківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про порушення відносно позивача кримінальної справи за статтею 164 КК України; безпідставного складення акта від 7 квітня 2010 року; незаконного вилучення 26 квітня 2010 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належного позивачу;

визнати неправомірною та скасувати постанову від 08 квітня 2010 року ВП № 18325540 про накладення штрафу;

скасувати складені державним виконавцем ВДВС Шевчук Н.О. розрахунки на суму 10071,90 грн;

скасувати постанову державного виконавця ВДВС Шевчук Н.О. про розшук автомобіля від 13 квітня 2010 року;

зобов'язати відповідачів повернути позивачу свідоцтво про реєстрацію автомобіля ВАЗ-2104 (д.н. НОМЕР_1).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційних скарг, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10 березня 2005 року до ВДВС надійшов виконавчий лист № 2-1586 від 06 грудня 2004 року, виданий Миргородським райсудом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки аліментних платежів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Державним виконавцем ВДВС 11 березня 2005 року на підставі вказаного виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись з діями відповідачів при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 18325540 та вважаючи неправомірними оскаржувані постанови, прийняті ВДВС, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що при здійсненні виконавчих дій ВДВС діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а оскаржувані постанови прийняті відповідачем відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Розглядаючи справу, суди помилково виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори щодо оскарження дій органів державної виконавчої служби по виконанню рішень, ухвал, постанов цивільних судів.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Отже, заявлені позовні вимоги мають розглядатися місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року справа №21-278а15 та від 07 червня 2016 року № 826/27/14.

Згідно пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи, що відкриття провадження у цій справі та її розгляд помилково здійснено за правилами КАС України, постановлені по справі постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року, у відповідності до положень частини 1 статті 228 КАС України підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 155, 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області Бешльова Артема Сергійовича та Шевчук Наталії Олександрівни про визнання дій неправомірними, скасування розрахунків, скасування постанови про розшук автомобіля, зобов'язання повернути свідоцтво про реєстрацію автомобіля скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області Бешльова Артема Сергійовича та Шевчук Наталії Олександрівни про визнання дій неправомірними, скасування розрахунків, скасування постанови про розшук автомобіля, зобов'язання повернути свідоцтво про реєстрацію автомобіля закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий Заїка М.М.

Судді Загородній А.Ф.

Кобилянський М.Г.