Справа № 826/9883/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Київ К/800/1419/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Горбатюка С.А. Мороз Л.Л.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росшина"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року

у справі № 826/9883/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росшина"

до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної

вартості товарів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росшина» звернулося до суду м. Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено, за необгрунтованістю.

Не погоджуючись рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Росшина" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.02.2013 року Київською регіональною митницею (правонаступником є Київська міжрегіональна митниця Міндоходів) складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100260000/2013/00110 та прийнято рішення № 100260000/2013/230119/2 про коригування митної вартості товарів, імпортованих ТОВ «Росшина», яким підвищено митну вартість сталевих дисків колес ходових, неукомплектованих шинами, з фарбовим покриттям, розмірами обода: 5Jx13H2 до автомобілів VAZ 2103, 2105, 2106, 2107 в кількості 530шт.; 5Jx13H2 до автомобілів DAEWOO: Lanos, Nexia; OPEL: Corsa Kadett в кількості 310шт.; 5,5Jx14H2 до автомобілів DAEWOO: Lanos, Nexia; OPEL: Corsa Kadett в кількості 1218шт.; 5,5Jx14H2 до автомобілів CHEVROLET Aveo, GEELY CK, HYNDAI i10 в кількості 220шт.; 5,5Jx14H2 до автомобілів CHERY Amulet, Corda в кількості 52шт.; 6Jx15H2 до автомобілів Scoda Octavia II в кількості 51шт.; 6Jx15H2 до автомобілів RENAULT (DACIA) MCV, Logan в кількості 186шт.; виробник: Zhangzhou Yongyulong Precise Hardware Co., Ltd, країна виробництва CN.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для, зокрема, нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частин 1, 2, 3, 5 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Згідно частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно частини 3 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

У зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, метод визначення митної передбачений статті 59 Митного кодексу України не міг бути застосований у спірних правовідносинах.

Згідно частини 1 статті 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Статтею 61 Митного кодексу України встановлено, що товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються. Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються. Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо їх проектування, дослідно-конструкторські роботи, художнє оформлення, дизайн, ескізи, креслення, а також інші аналогічні роботи виконані в Україні.

Скаржник касаційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, було безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості товарів, ніж заявлений позивачем та протиправно прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженнями касаційної скарги з огляду на наступне наступне.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення ТОВ «Росшина» митної вартості товару, який переміщувався позивачем через митний кордон України на підставі МД від 25.02.2013 року № 100260000/2013/098798, у посадових осіб Київської міжрегіональної митниці Міндоходів виникли сумніви стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, у зв'язку зі спрацюванням системи аналізу ризиків (АСАУР) та встановленням, що документи, подані до митного оформлення для підтвердження митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, а саме: в п. 3.1 контракту від 16.10.2009 року №WHROS-3, специфікації від 13.01.2013 року № 12 до вказаного контракту та в інвойсі від 13.01.2013 року № YL0819-B передбачено, що платежі за партії товару здійснюються наступним чином: перший етап оплати - попередня оплата в розмірі 20% від суми проформи-інвойсу, другий етап - 80% від суми комерційного інвойсу після отримання копії коносамента, але не пізніше ніж за 10 днів до прибуття товару в порт призначення, в той час як до митного оформлення надано платіжне доручення від 11.12.2012 року № 67 на суму 15907,70 доларів США, що становить 20,66% від суми специфікації від 13.01.2013 року № 12 (77011,70 доларів США), а також платіжне доручення від 01.02.2013 року № 85 на суму 61104 долари США, що становить 79,34% від суми вказаної специфікації, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи копії таких документів.

При цьому, в платіжних дорученнях від 11.12.2012 року № 67 та від 01.02.2013 року № 85, на підставі яких здійснювалась попередня оплата за товар, в графі призначення платежу не вказано номер та дата проформи-інвойсу та комерційного інвойсу.

Подані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, а відтак сумніви Київської міжрегіональної митниці Міндоходів стосовно достовірності наданих ТОВ «Росшина» до митного оформлення відомостей є обґрунтованими.

На підставі частини 3 статті 53 Митного кодексу України, відповідачем було зобов'язано позивача протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивач не надав витребуваних Київською міжрегіональною митницею Міндоходів документів, а також декларант ТОВ «Росшина» ОСОБА_4 на МД від 25.02.2013 року № 100260000/2013/098798 вчинила напис: «Ознайомлена. Процедуру консультації проведено. Додаткові документи на даний час надати не маю можливості».

Оскільки позивач не надав на вимогу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів додаткові документи на обґрунтування митної вартості товару, то у митного органу були достатні правові підстави для визначення митної вартості товару, що імпортувався ТОВ «Росшина», на підставі наявних відомостей.

Крім того, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), передбачений статтею 58 Митного кодексу України, не міг бути застосований, оскільки у посадових осіб Київської міжрегіональної митниці Міндоходів виникли обґрунтовані сумніви стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, а також у зв'язку з неподанням останнім додаткових документів для підтвердження числових значень складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості.

У зв'язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, метод визначення митної передбачений статтею 59 Митного кодексу України не міг бути застосований у спірних правовідносинах.

З огляду на відсутність даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, вказаний метод не був застосований.

Вказаний метод не міг бути застосований, у зв'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не міг бути використаний у в'язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків.

Таким чином, враховуючи неможливість визначення митної вартості товарів на основі методів, митна вартість імпортованих позивачем товарів була правомірно встановлена Київською міжрегіональною митницею Міндоходів з використанням резервного методу визначення митної вартості, яка ґрунтується на митній вартості товару, митне оформлення якого уже здійснене.

Отже, відповідачем прийнято рішення про визначення митної вартості товару за другорядним (резервним) методом послідовно, з обґрунтуванням неможливості застосування попередніх методів.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Також відсутні підстави вважати, що цими судами допущені порушення норм процесуального права.

Згідно частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росшина" - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року у справі № 826/9883/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді