Справа № 22-а/0690/3241/11
Суддя: Товянська О. В.
Дата ухвалення: 2011-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеля-ційного суду Житомирської області в складі:

головуючого : судді Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації

на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 04 червня 2009р.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про ви-знання дій неправомірними та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2008р. позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р., виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які по-страждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В обґрунтування позову зазначав, що є по-терпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати отримав у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996р. за № 836.

Постановою Овруцького райсуду від 04 червня 2009р. позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації на користь позивача стягнуто за період з 01.10.2007р. по 31.12.2007р. 545,70грн. за ст.37 Закону і доплату до пенсії за ст.39 Закону в сумі 2728,50грн. Дії щодо відмови у нарахуванні цих коштів визнано неправомірними. У решті вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що бюджетами на відповідні роки не передбачалась виплата коштів у визначеному законом розмірі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач є непрацюючим пенсіонером, має статус потерпілого від аварії на Чорнобильський АЕС, постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується копією посвідчення.

Ч.1 с.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що громадянам, які проживають на те-риторіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова допомога в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати.

Ст.39 Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, мають виплачуватися відповідні доплати у розмірах, визначених ст.39 Закону.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат за-стосуванню підлягають саме ст.ст.37,39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996р. за №836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (далі Конвенцію) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. В рішеннях у справах Кечко проти України, 2005р. Broniowski v. Poland, 1996р. Azinas v Cyprus, 2002 Європейський Суд з прав людини прийшов

до висновку, що поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1,має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від фор-мальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України, 2005 рік суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Проте суд дійшов помилкового висновку про стягнення з УПСЗН доплати до пенсії, відповідно до вимог ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які пос-траждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судом не було враховано, що положення п.4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936 відносно виплат, передбачених ст.39 Закону (796-12), стосуються виплат особам, з числа працюючих.

Позивач є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Овруцькому районі Житомирської області, якому на централізованому рівні з фонду Державного бюджету України перераховуються кошти для відповідних доплат до пенсій не-працюючим пенсіонерам. Тому Управління праці та соціального захисту населення є ненале-жним відповідачем по вимогах, що стосуються доплат до пенсій непрацюючим пенсіонерам.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова в частині стягнення з відповідача коштів, передбачених ст.39 Закону, ухвалена із порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню із відмовою в позові в цій частині за безпідставністю.

Крім того, задовольняючи вимогу про стягнення коштів за період з 01.10.2007р. по 31.12.2007р., суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

Постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову. Позивач постанову не оскаржує.

Керуючись ст.ст.195,197,198,199,205-207,212 КАС України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької ра-йонної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду від 04 червня 2009р. в частині стягнення з відповідача на користь позивача доплати за ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" скасувати та ухва-лити в цій частині нову постанову. Відмовити ОСОБА_1 в задо-воленні даної вимоги за безпідставністю.

Скасувати постанову Овруцького районного суду від 04 червня 2009р. в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 допомоги за ст. 37 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.10.2007р. по 31.12.2007р. у сумі 545,70грн. і ухвалити в цій частині нову постанову. Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Ов-руцької районної державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 кошти, передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.10.2007р. по 31.12.2007р. та забезпечити їх виплату.

В решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий : Судді :