Справа № 739/260/17
Суддя: Чепурко В. В.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 739/260/17
Провадження № 2-а/739/18/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород - Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП Чернігівської області про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позов до Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області про скасування постанов у справі про адміністративні правопорушення, винесених 31 січня 2017 року серії АР №943107 та серії №943108.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31 січня 2017 року інспектором Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 було винесено вказані постанови, якими його визнано винним у керуванні автомобілем ВАЗ 2106 з не ввімкненими фарами ближнього світла поза населеним пунктом, а також у керуванні зазначеним автомобілем без передбаченого конструкцією заднього бамперу, тобто у вчиненні правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та 425 грн. відповідно. Зазначені постанови вважає такими, що винесені незаконно, оскільки протоколи про вчинення правопорушення після зупинення не складалися, а одразу співробітником поліції на місці зупинку було складено відповідні постанови без проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 279 КУпАП і без оголошення винесених постанов. В самих постановах не було вказано про технічні засоби якими здійснювалася фото чи відео зйомка. Вказує, що постанови винесено з порушенням вимог статті 258 КУпАП, яка передбачає, що розгляд справ мав здійснюватися за місцем вчинення правопорушення, яким є місцезнаходження органу, що уповноважений розглядати справу, а не саме місце вчинення правопорушення, відповідно його позбавили права на правову допомогу та права давати пояснення по справі. Вважає також, що розглядаючи одночасно дві справи про вчинення правопорушень однією особою уповноважена особа мала винести одну, а не дві постанови та накласти стягнення за більш серйозне правопорушення. Факт керування транспортним засобом без увімкнення фар ближнього світла заперечує, вказує, що таке порушення не тягне відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП. Стосовно керування автомобілем без передбаченого конструкцією заднього бамперу зазнчає, що дійсно під час руху заднім ходом він пошкодив задній бампер і не маючи змогу здійснити ремонт вимушений був рухатися до місця стоянки, при цьому не дотримувався запобіжних заходів з виконанням вимог, передбачених пунктами 9.9, 9.11 ПДР України, яке однак тягне за собою відповідальність у виді попередження.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 31 січня 2017 року інспектором Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 на 74 км. автодороги Р65 КПП «Миколаївка» - КПП «Катеринівка» було зупинено транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1, під керування ОСОБА_1, тобто позивача.

На місці зупинення автомобіля інспектором поліції ОСОБА_3 було складено дві постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Так, постановою серії АР №943107 від 31 січня 2017 року на позивача за керування о 10 год. 20 хв. 31 січня 2017 року автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1, поза населеним пунктом без увімкнення фар ближнього світла, що є порушенням пункту 9.8 ПДР України, накладено стягнення за частиною другою статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Постановою серії АР №943108 від 31 січня 2017 року на позивача за керування о 10 год. 20 хв. 31 січня 2017 року автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1, у якого був відсутній передбачений конструкцією бампер, що є порушенням пункту 31.4.7 ПДР України, накладено стягнення за частиною першою статті 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, винесеному у справі №1-11/2015, надано офіційне тлумачення частини першої статті 276 КУпАП, згідно якого положення вказаної норми, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2.4 мотивувальної частини вказаного рішеня аналіз положень глави 22 КУпАП в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Отже, за змістом частини першої статті 276 КУпАП розгляд справ відносно позивача мав здійснюватися не на місці вчинення правопорушення, а за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, однак вказаних вимог закону співробітником поліції дотримано не було.

Як вбачається, інспектором поліції відносно позивача протоколи про вчинення адміністративних правопорушень не складалися, при цьому ним одразу були винесені постанови про накладення адміністративних стягнення за вчинення правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною другою статті 122 КУпАП.

Випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, передбачені статтею 258 КУпАП.

У частині першій статті 258 КУпАП, яка містить перелік правопорушень про вчинення яких протокол не складається, відсутні правопорушення, передбачені частиною першою статті 121, частиною другою статті 122 КУпАП.

Частиною другою статті 258 КУпАП визначено, що протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушеня відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналіз наведених вище правових положень свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення не складається і виноситься лише постанова у справі про адміністративне правопорушення у випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП чи у випадку коли відповідно до закону штраф був накладений і стягнутий, а попередження оформлене на місці вчинення правопорушення, за умови що особа, відносно якої виноситься постанова не оспорює факту вчинення нею правопорушення чи накладеного стягнення, в іншому випадку уповноваженою особою має бути складено як протокол, так і постанова до якої додається відповідних протокол.

З матеріалів справи, зокрема відеозапису складення постанов відносно позивача, який здійснений останнім і досліджений судом, вбачається, що при складенні постанов позивач висловлював незгоду з приводу вчинення ним адміністративних правопорушень, також встановлено, що позивач після складення постанов сплати накладених штрафів на місці не здійснював.

Отже, за змістом частин другої та четвертої статті 258 КУпАП співробітник поліції був зобовязаний скласти відносно позивача, крім постанов, протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 121, частиною другою статті 122 КУпАП, однак не зробив цього, чим порушив вимоги наведених вище правових приписів.

З приводу нездійснення розгляду справ про адміністративне правопорушення суд зазначає, що вказаний порядок чітко регламентований статтею 279 КУпАП, якою передбачено, що розгляд справи починається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягується до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адмінстративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема відеозапису складення оспорюваних постанов, вбачається, що фактично розгляд справ про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому статтею 279 КУпАП співробітником поліції ОСОБА_3 не здійснювався, останнім лише було складено оспорювані постанови. Це в свою чергу свідчить про порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП, зкорема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця в галузі права.

З приводу посилань позивача на порушення при накладенні стягнень вимог статті 36 КУпАП суд бере до уваги наступне.

Так, частиною першою статті 36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Водночас, згідно частини другої статті 36 КупАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Зміст частини другої статті 36 КУпАП свідчить, що при одночасному розгляді посадовою особою кількох справ про адміністративні правопорушення відносно однієї особи, така посадова особа зобовязана накласти одне стягнення в межах санкції за більш серйозне правопорушення.

У ході судового розгляду встановлено, що співробітником поліції ОСОБА_3 розгляд справ відносно позивача здійснювався одночасно, отже в силу положень статті 36 КУпАП він був зобовязаний, у випадку встановлення вини позивача у вчиненні кількох правопорушень, накласти на нього одне стягнення в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Стосовно висновків співробітника поліції, викладених в оспорюваній постанові серії АР №943107, про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, яке полягало у керуванні транспортним засобом у денну пору доби поза межами населеного пункту без увімкнення ближнього світла фар, що є порушенням вимог пункту 9.8 ПДР України, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Зі змісту частини другої статті 122 КУпАП вбачається, що вказаною нормою права, серед іншого, передбачено відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Пунктом 9.1 ПДР України визначено, що попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Згідно абзацу другого пункту 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема наданого представником відповідача відеозапису, транспортний засіб, яким керував позивач, був зупинений в денний час поза межами населеного пункту і на ньому не було увімкнено ближнє світло фар. При цьому позивач перед зупиненкою напрямку руху не змінював і рух не розпочинав, що свою чергу виключає наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП. За наявності доказів вчинення зазначеного у оспорюваній постанові правопорушення, а саме керування позивачем транспортним засобом у світлу пору доби поза межами населеного пункту, останній може бути притягнутий до відповідальності за статтею 125 КУпАП, якою передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху.

З приводу вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, яке згідно оспорюваної постанови серії АР №943108, полягало у керуванні транспортним засобом без передбаченого конструкцією заднього бампера, що є порушенням вимог пункту 31.4.7 ПДР України, суд враховує, що даний факт позивачем не заперечується.

Підпунктом «е» пункту 31.4.7 ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідго законодавства за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій грязезахисні фартухи і бризковики.

Згідно пункту 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил, тобто увімкненням аварійної світлової сигналізації.

З пояснень позивача вбачається, що задній бампер був пошкоджений ним в дорозі при розвороті, і на момент зупинення співробітником поліції знаходився в багажнику, у звязку з чим позивач їхав до місця стоянки з метою здійснення ремонту, який не міг здійснити на місці пошкодження, що допускається правилами дорожнього руху. При цьому позивач не дотримувався запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9. і 9.11 ПДР України, тобто рухався без увімкнення світлової сигналізації, що визнано ним у судовому засіданні.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Зясовані в ході розгляду обставини справи свідчать, що хоча позивач і керував транспортним засобом, який мав технічну несправність у вигляді відсутності передбаченого конструкцією заднього бампера, однак враховуючи той факт, що бампер був пошкоджений ним в дорозі, дана несправність не могла бути усунута на місці пошкодження і позивач рухався до місця стоянки та ремонту, останньому згідно пункту 31.5 ПДР України було дозволено рух дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України.

Отже, сам факт керування позивачем транспортним засобом за встановлених в ході судового розгляду обставин не був заборонений правила дорожнього руху, водночас недотримання під час руху запобіжних заходів з виконням вимог пунктів 9.9. і 9.11 ПДР України було порушенням правил дорожнього руху, однак відповідальність за дане порушення передбачена не частиною першою статті 121 КУпАП, а статтею 125 КУпАП.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду порушення, які були допущені співробітником поліції при винесенні оспорюваних постанов та накладенні на позивача стягнень, беручи до уваги положення пункту 1 частини другої статті 162 КАС України відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправними та скасувати як постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР №943107 від 31 січня 2017 року, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., так і постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР №943108 від 31 січня 2017 року, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 18, 71, 158 - 163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП Чернігівської області про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР №943107 від 31 січня 2017 року, складену інспектором Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень - визнати протиправною та скасувати.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР №943108 від 31 січня 2017 року, складену інспектором Новгород-Сіверського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень - визнати протиправною та скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання постановою законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування частини третьої статті 160 КАС України або винесення постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чепурко

Постанова в повному обсязі складена 03 березня 2017 року.