Справа № 316/1852/16-а
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1852/16-а
Провадження № 2-а/316/28/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючий суддя: Капустинський М.В.,

секретар судового засідання: Терещенко О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Енергодар справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій, в якому зазначив, що він перебуває на обліку в УПФУ в м. Енергодар Запорізької області як одержувач пенсії зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах по Списку №2 у відповідності до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3 11.10.2013 року позивач набув право на пенсію за віком на загальних підставах, тому 06.11.2016 року він звернувся до УПФУ в м. Енергодар Запорізької області із заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але УПФУ в м. Енергодар Запорізької області йому в цьому відмовило посилаючись на те, що він вже й так отримує пенсію за віком у відповідності до даного Закону.

Вважає дії відповідача такими, що порушують його права, тому просить суд визнати їх протиправними та зобов'язати управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області призначити йому пенсію за віком з 06 листопада 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за 3 календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1200 грн..

Позивач в судове засідання не з'явився, просить розглянути справу без його участі, про що надав суду письмову заяву (а.с.44).

Представник відповідача Василенко І.М. позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи письмових заперечень (а.с.53-57).

Дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 01.07.1986 року по 31.12.1986 року не менше 5 календарних днів - на 10 років.

ОСОБА_1 з 22.05.1996 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст. 3 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В лютому 2008 року Позивача переведено з пенсії по інвалідності військовослужбовця на пенсію за віком на підставі поданої ним заяви в порядку передбаченому ч. 3 ст. 45 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 з лютого 2008 року призначена державна пенсія за віком згідно ст. 26 «Умови призначення пенсій за віком» Закону України № 1058-IV від 09.03.2003 р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України № 796-XII від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому суд не приймає ствердження позивача, що йому призначений інший вид пенсії, аніж пенсія за віком на загальних підставах.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає тільки наступні види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі/ каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Зазначений перелік є вичерпний.

Згідно з ч. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Таким чином, діюче пенсійне законодавство надає можливість отримувати або пенсію за віком, або пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, або пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Рішення територіального органу Пенсійного фонду про призначення та виплату того чи іншого виду пенсії, оформлюється відповідним протоколом-розпорядженням, в якому безпосередньо зазначено вид призначеної/отримуваної пенсії, при проведенні перерахунків розміру пенсії, їх результати фіксуються у відповідних протоколах, в яких також зазначається вид пенсії, яку отримує особа.

Перехід з одного виду пенсії на інший, існування альтернативного вибору можливе лише у випадку, коли вид отримуваної пенсії є іншим ніж той, на який хоче перейти особа. Оскільки позивач вже отримує пенсію за віком, перехід на даний вид пенсії є неможливим.

Крім того, відповідно до позовних вимог, ОСОБА_1 просить призначити йому пенсію на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте зазначена норма закону не встановлює підстав для призначення пенсії, а регламентує формулу, за якою обчислюється заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії.

Отже, виходячи з вищевикладеного можна зробити висновок, що на теперішній час пенсія ОСОБА_1 призначена та виплачується у відповідності з вимогами чинного законодавства не порушуючи права позивача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений законодавством України.Як зазначено в позові Позивач (сторона) поніс витрати, у зв'язку з реалізацією своїх прав при розгляді справи. Такі витрати повинні бути підтверджені доказами документально на законодавчому рівні та не можуть бути стягнуті за позовною вимогою.

Крім того, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, необґрунтованою з наступних підстав.

Адміністративний позов про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії було підписано та подано ОСОБА_1, а не представником - адвокатом Клопковим С.М..

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Відповідно до ст. 4 Правил адвокатської етики (схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999р.) (далі - Правила) угода про надання правової допомоги - це договір (контракт), згідно з яким одна сторона - адвокат, що практикує індивідуально, або адвокатське об'єднання - приймає на себе доручення іншої сторони - клієнта (або його представника) - про надання клієнту юридичної допомоги обумовленого ним виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених угодою, а інша сторона - клієнт (або його представник) - зобов'язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності - фактичні витрати, пов'язані з виконанням угоди. Гонорар - передбачена угодою про надання правової допомоги винагорода за виконані адвокатом дії по наданню правової допомоги.

Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту (ст. 33 Правил).

Отримання гонорару не може відшкодовуватися за рахунок суми витрат на правову допомогу. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Розрахунок платної допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Проте, наданий позивачем до матеріалів справи Договір №402 про надання юридичних послуг (а.а.18), не містить розміру гонорару та порядок його внесення (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо), розрахунку погодинної вартості правової допомоги.

Додання до позовної заяви копії Договору, квитанцій та розрахунку витрат не свідчить про те, що саме адвокатом Клопковим С.М. здійснювалися дії для подання до суду адміністративного позову про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат на користь Позивача на послуги адвоката у сумі 1200 грн..

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1992 року, ст.ст. 9-11, 49, 51 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М. В. Капустинський