Справа № 826/1507/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 березня 2017 року м. Київ К/800/5849/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України в місті Миргород Полтавської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання призначити і виплатити щомісячне довічне грошове утримання,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з вказаним адміністративним позовом, оспорюючи рішення від 29 грудня 2015 року щодо відмови у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в місті Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, оформлену листом від 29 грудня 2015 року №9863/09-24, у призначенні ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Миргороді та Миргородському районі Полтавської області призначити, нарахувати і виплатити з 24 листопада 2015 року ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області подало касаційну скаргу, в якій просило їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, Управлінням порушено питання поновлення строку касаційного оскарження, втім, як свідчать матеріали касаційної скарги, такий строк не пропущено.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 120 Закону України від 7 липня 2010 року №453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За правилами статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення, зокрема, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року №788-VІІІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ленінського районного суду міста Донецька у відставку. На момент звільнення стаж роботи на посаді судді становив понад 20 років.

З урахуванням зазначених обставин та норм матеріального права, ОСОБА_1 має право на довічне грошове утримання у зв'язку з відставкою, тому суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про незаконність рішення управління Пенсійного фонду України у місті Миргород Полтавської області від 29 грудня 2015 року, яким позивачу відмовлено у призначенні довічного грошового утримання. При цьому посилання відповідача на положення Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ є безпідставні, оскільки Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) від 8 червня 2016 року №4-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України в місті Миргород Полтавської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання призначити і виплатити щомісячне довічне грошове утримання.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник