Справа № 686/812/17
Суддя: Заворотна О. Л.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/812/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Дякович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про визнання незаконним рішення сесії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Хмельницької міської ради про визнання незаконним рішення сесії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що рішенням сьомої сесії Хмельницької міської ради № 20 від 20.07.2016 року затверджено Положення про порядок розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд автотранспортом окремих категорій громадян. Позивач вважає, що вказаним рішенням порушено його законні права як інваліда війни на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, оскільки водії-перевізники посилаючись на вказане рішення міської ради вимагають або виходити з транспортного засобу або платити за проїзд. Неправомірні дії водіїв мікроавтобусів завдали позивачу моральної та матеріальної шкоди, після кожної поїздки у позивача починається сильний головний та серцевий біль, для лікування якого витрачаються кошти, у звязку з чим позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення сьомої сесії Хмельницької міської ради від 20.07.2016 року № 20 в частині визначення кількості пільгових місць в громадському транспорті та відшкодувати завдану моральну та матеріальну шкоду в сумі 100000грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду пояснення, в яких вказала, що оспорюваним рішенням затверджено порядок розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд автотранспортом окремих категорій громадян, виходячи з фінансових можливостей міського бюджету. Також зазначила, що комунальний транспорт здійснює перевезення пільгових категорій населення безкоштовно без обмежень, вказане рішення не порушує права позивача, оскільки не обмежує його у праві користування громадським транспортом. У разі порушення окремими водіями прав позивача, то такі дії є підставою для звернення до відповідних контролюючих органів, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є інвалідом 2-ої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серія Є № 097174.

Відповідно до п. 7 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни надається безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує інваліда I групи.

Відповідно до ст. 17 Закону фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Рішенням сьомої сесії Хмельницької міської ради від 20.07.2016 року № 20 затверджено Положення про порядок розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд автотранспортом окремих категорій громадян.

Позивач вважаючи, що відповідачем було порушено охоронювані права та інтереси позивача, в звязку із відмовою окремих водіїв-перевізників приватних маршрутних автобусів надавати йому безоплатний проїзд, тому звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Однак, відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Крім того, в ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Натомість, в адміністративному позові позивач не надає жодних пояснень в чому полягає його порушене право. Як наслідок, позивачем не наведено, а судом не встановлено, порушеного права позивача.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного права позивача у правовідносинах, що виникли.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ст.6 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас субєктивна оцінка порушення права не є абсолютною. У деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення субєктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду по захист порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Як вбачається зі змісту Положення про порядок розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд автотранспортом окремих категорій громадян, ним врегульовано відносини між управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради та підприємствами-перевізниками щодо компенсаційних виплат за рахунок коштів місцевого бюджету за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність порушеного права, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.1, 2, 5, 11, 71, 72, 122, 159-163, 167, 171, 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 19 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про визнання незаконним рішення сесії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: