Справа № 2а-4830/11/1370
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

02 березня 2017 року № 2а-4830/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання відповідача про закриття провадження у адміністративній справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про виконання вимог припису,

в с т а н о в и в :

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, правонаступником якої є Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - ДАБІ України), звернулася в суд до ОСОБА_1 з позовом з вимогою зобов'язати відповідача виконати вимоги припису № 1з/11-ф від 17.01.2011 шляхом демонтажу прибудови та надбудови до квартири АДРЕСА_1.

Провадження у справі було зупинено ухвалою суду від 13.09.2011 до набрання законної сили судовим рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-3066/2011 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод в узаконенні самочинного будівництва та визнання права власності.

Після поновлення провадження у справі ухвалою суду від 16.02.2017, відповідачем через канцелярію суду 24.02.2017 (вх.№4371) подано, підтримане відповідачем та його представником клопотання про закриття провадження у справі на підстав пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), яке обґрунтовано судовою практикою Верховного Суду України у вказаних правовідносинах. Які носять не публічно-правовий, а приватно-правовий характер.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надіслав клопотання про розгляд такої без участі представника позивача та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

При вирішенні питання про закриття провадження у справі суд керувався наступним.

Як встановлено судом, ДАБІ України, яка є правонаступником Інспекції ДАБК, звернулося до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 з вимогою зобов'язати його виконати вимоги припису № 1з/11-ф від 17.01.2011 шляхом демонтажу прибудови та надбудови до квартири АДРЕСА_1, складеного за результатами перевірки, оформленої актом №14/01-з від 17.01.2011.

Позивач в позовній заяві посилається на статтю 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірн6их правовідносин), відповідно до якої у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином, вимога про виконання припису шляхом демонтажу прибудови та надбудови до квартири відповідача фактично є вимогою про знесення самочинного будівництва.

У зв'язку з цим суд зазначає таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 КАС зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Так, згідно із частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності

При цьому, за змістом статті 177 ЦК України об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом ДАБІ в особі департаменту про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Така правова позиція викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 15.11.2016 №802/318/15-а.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі 2а-4830/11/1370 тотожні правовідносинам, оцінка яким надана Верховним Судом України у постанові від 15.11.2016 №802/318/15-а.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що спір у даній справі не є публічно-правовим, що унеможливлює розгляд справи в порядку адміністративного судочинства та відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України є підставою закриття провадження у справі.

Згідно з частиною другої статті 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи наведене, суд роз'яснює позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом з урахуванням правил територіальної підсудності.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Ураховуючи те, що позивач користувався пільгами по сплаті судового збору при зверненні до суду і такий ним фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про повернення судового збору.

Керуючись ст.ст.157, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити повністю.

Закрити провадження у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про виконання вимог припису.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи належить до юрисдикції місцевого загального суду з урахуванням правил територіальної підсудності в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.