Справа № 679/1289/16-а
Суддя: Сопронюк О. В.
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/9/2017
Справа № 679/1289/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі: головуючої судді Сопронюк О.В.,

при секретарі Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, поліцейського ГРПП Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ПС2 №059360 від 20.08.2016 року, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження в адміністративній справі закрити в зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 20.08.2016 року близько 8 год. 30 хв. він виїжджав з території ринку сільськогосподарської продукції та повернув праворуч на вул.Енергетиків в м.Нетішин в сторону маркета «Фуршет», де здійснив зупинку, яка тривала не більше 2 хв., з метою висадки пасажира. В подальшому продовжив рух та через 50 м. був зупинений працівниками поліції, які винесли відносно нього оскаржувану постанову.

Мотивуючи свою невинуватість, позивач посилається на неправильне зазначення в постанові місця події та на відсутність на даній ділянці дороги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», який вказаний в оскаржуваній постанові. Він зазначив, що на ділянці дороги, де він зробив вимушену зупинку, наявний лише знак 3.35 «Стоянку заборонено», вимоги якого він не порушував. Крім того, вказав, що вищевказані події мали місце по вул.Енергетиків, а не по вул.Ринковій в м.Нетішин, як це зазначено в постанові.

Враховуючи наведені обставини позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, вказуючи також на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження його умислу та вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, оскільки відсутня об'єктивна сторона правопорушення - не вірно зазначено місце події та дорожній знак, вимоги якого ніби - то порушив ОСОБА_1 Крім того просив стягнути на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 1050 грн.

Відповідач поліцейський ГРПП Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дійсно помилково в постанові зазначив, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку 3.35, а не дорожнього знаку 3.34, дія якого поширювалася на ту ділянку дороги, де ОСОБА_1І . здійснив зупинку. Крім того зазначив, що також не вірно вказав в оскаржуваній постанові місце події - вул.Ринкова, замість правильної - вул.Енергетиків.

Представник Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення водіями транспортних засобів правил зупинки тягне за собою адміністративну відповідальність.

Зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №059360 від 20.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що цього ж числа близько 08 год. 25 хв. в м.Нетішин по вул.Ринкова керував транспортним засобом «MITSUBISHI GALANT» державний номерний знак «ВХ 7707 АН» і здійснив зупинку під знак 3.35 (зупинку заборонено). За вчинення даного адміністративного правопорушення до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

В ході судового розгляду з пояснень позивача встановлено, що він дійсно рухався 20.08.2016 року близько 08 год. 25 хв. по вул.Ринкова в м.Нетішин та повернувши на вул.Енергетиків, де встановлено дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив вимушену зупинку з метою висадки пасажира.

Вказані пояснення позивача підтверджуються даними фотознімка місця події та поясненнями поліцейського ГРПП Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2, який в судовому засіданні підтвердив, що подія мала місце на ділянці дороги по вул.Енергетиків, на якій встановлено дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено».

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За змістом статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що постанова серії ПС2 № 059360 від 20.08.2016 року складена без додержання вимог ст.283 КУпАП, оскільки в ній невірно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, а також суть самого правопорушення - вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги дорожнього знака 3.35 "Стоянку заборонено", в той час як на ділянці дороги, де останній здійснив зупинку, встановлений та діє інший дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено". Наведене свідчить про те, що поліцейський, який складав постанову, не встановив належним чином всіх обставин порушення при розгляді справи.

Крім того відповідачем не надано будь-яких фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку він встановив наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема: доказів фото- та відео- фіксації даного правопорушення, хоча, об'єктивно, він мав таку можливість.

З наведеного вбачається, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення, не забезпечив доказування, як того вимагає ст.71 КАС України, що дає підстави суду зробити висновок про недоведеність вини позивача в порушенні Правил дорожнього руху України. Тому враховуючи положення ст.62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

За вказаних обставин, постанова в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, то вона задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до вимог ст.162 КАС України, суд під час розгляду даної адміністративної справи такими повноваженнями не наділений. Такі повноваження надані органам та посадовим особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення і закриття провадження у справі може мати місце лише в рамках розгляду такої справи у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Проте, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 25.02.2016 року по справі №К/8000/47125/15 зазначив про те, що за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується, оскільки норми ч.4 ст.288 КУпАП є спеціальними нормами відносно норм Закону України "Про судовий збір".

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведене, а також те, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даної виду позову, останньому слід повернути надміру сплачений ним судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.1 ст.87, ч.1 ст.90 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Положеннями ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі Закон № 4191-VI). визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 26.08.2016 р., квитанції до прибуткового касового ордера №4 від 26.08.2016 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 26.08.2016 року. В договорі про правову допомогу зазначено, що розмір гонорару встановлюється за домовленістю сторін та не може бути меншим ставки граничних розмірів, визначених ст.1 Закону № 4191-VI.

При цьому, виходячи з приписів норм глави 6 розділу ІІ та глави 3 розділу ІІІ КАС України, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, звіту про надання правової допомоги представником позивача не надано, як не надано і розрахунків (калькуляції вартості правової допомоги), відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Наявний в матеріалах справи акт прийому-передачі виконаних робіт від 26.01.2017 року не є розрахунком (калькуляцією) виконаних робіт за договором про правову допомогу чи звітом про виконану роботу, оскільки в ньому не зазначено кількість часу витраченого на надання відповідної послуги. Таким чином, вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись ч.1 ст.122, 251, 280, 283, 293 КУпАП, ст.ст.71, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 059360 від 20.08.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень скасувати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повернути ОСОБА_1, жителю м.Нетішин просп.НезалежностіАДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) надміру сплачений ним судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок, згідно квитанції № ПН84577 від 26.08.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Нетішинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча